20.04.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретарів Ковальчук М.М., Кирийчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-
У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з первісною позовною заявою, в якій просить визнати за нею, яка є спадкоємецею за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги позову обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Її батько 31.03.1975 року вніс на рахунок Богунського райфінвідділу кошти в сумі 1179,45 руб. за купівлю будинку з фонду міської ради, що підтверджуться квитанцією № 776. Таким чином, він фактично уклав з виконкомом Житомирської міської Ради договір купівлі-продажу житлового будинку та набув право власності на нього. Оскільки спадкодавець на момент придбання вказаного будинку проживав у ньому та продовжив проживати до моменту смерті, він вважається таким, що набув право власності на нього. З моменту набуття права власності на спірне спадкове майно 1975 року та до теперішнього часу ніхто не оскаржив даного факту та не заявив своїх прав на це майно. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, втім постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно житловий будинок АДРЕСА_1 та з урахуванням того, що право власності за ОСОБА_3 на будинок не зареєстровано.
У вересні 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, виклавши в ньому позовні вимоги про визнання за ним як за спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Як зазначено в зустрічному позові, спадкодавець ОСОБА_3 залишив заповіт, складений та посвідчений нотаріусом 13.06.2007 року, за яким він заповів належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та йому в рівних частках. Він фактично прийняв спадщину, проживаючи постійно в будинку, в тому числі на момент відкриття спадщини. На його звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 01.07.2021 року він отримав постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за відсутності документів, необхідних для вичнення нотаріальної дії. Належність спадкодавцю на праві власності будинку обгрунтована обставинами, аналогічними вказаним у первісній позовній заяві.
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 11.10.2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Відзиви на позовні заяви до суду не надходили.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17.11.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано в приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. спадкову справу № 663/2007, заведену щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у комунального підприємства «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради належним чином засвідчені копії матеріалів інвентаризаційної справи будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 29.12.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано в Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи № 663/2007, заведену щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
У судове засідання сторони та їхні представники в не з`явилися, причин неявки до суду не повідомили, від представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Чайковської Р.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. У раніше поданій заяві представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Кашапова Т.О. викладено прохання про розгляд справи за його відсутності, а також вказано про визнання позову. Представник відповідача Житомирської міської ради також направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про невизнання позову.
Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.07.2007 року, виданого ВРАЦС Житомирського міського управління юстиції, та копіями свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 8, 11, 12). Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .
Згідно заповіту ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О.В. 13.06.2007 року він заповів весь належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та рівних частках (а. с. 183).
26.07.2007 року Другою житомирською державною нотаріальною конторою за зверненням позивач ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 663/2007 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої спадкоємцями майна померлого є позивачі, а саме ОСОБА_1 як спадкоємець за законом, ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом. Вони прийняли спадщину, будучи зареєстрованими разом із спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті згідно довідки ТОВ «Управляюча компанія «ВЖРЕП № 5» від 19.03.2021 року № 228 (а. с. 173 звор. сторона). Інших можливих спадкоємців, які б прийняли спадщину, матеріали спадкової справи не містять (а. с. 161-188).
Постановами приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. від 09.04.2021 року та від 01.07.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частці кожному зі спадкоємців, оскільки ними не надано документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на будинок, у довідці про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, виданій 01.03.2021 року № 719 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, значиться, що станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_3 право власності на зазначений будинок не зареєстровано, а також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта нерухомого майна право власності на будинок за спадкодавцем не зареєстроване.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_5 27/100 ід. ч. згідно договору купівлі-продажу від 01.12.1934 року, ОСОБА_6 3/10 ід. ч. згідно договору купівлі-продажу від 25.11.1947 року, ОСОБА_7 3/10 ід. ч. згідно договру купівлі-продажу від 25.11.1947 року, Житомирським міськвиконкомом 13/100 ід. ч., що вбачається з повідомлення КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 17.10.2008 року (а. с. 10).

Рішенням Виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих № 914 від 22.11.1973 року затверджено списки будинків міськради депутатів трудящих, що підлягають продажу, серед яких значиться будинок АДРЕСА_1 (а. с. 16. 17), а рішенням Виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих №12 від 11.01.1974 року затверджено рішення виконкомів зазначених районних та міської Ради депутатів трудящих про продаж громадянам житлових будинків фонду місцевих Рад депутатів трудящих згідно додатку, в якому вказано про зазначений житловий будинок як такий, що підлягає продажу (а. с. 22. 23).

В акті оціночної комісії від 04.03.1975 року визначено продажну вартість частини будинковолодіння ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , що складається з 4-х кімнат і 2-х кухонь, житловою площею 44,96 кв. м, у розмірі 1225,45 крб. (а. с. 24).

ОСОБА_3 було сплачено 1179,45 крб. за купівлю будинку із фонду міськради для зарахування на рахунок Богунського райфінвідділу 31.05.1975 року, про що свідчить копія квитанції № 776 від 31.03.1975 року (а. с. 26).

За положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 3.1 узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року роз`яснив наступне.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Із досліджених судом доказів та встановлених обставин суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями всіх належних спадкодавцю ОСОБА_3 прав та обов`язків, належних йому на момент відкриття спадщини, що не припинилися внаслідок його смерті, і вони прийняли спадщину, проживаючи на момент смерті спадкодавця разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з вказаної в паспортах позивачів інформації про їхнє зареєстроване місце проживання за цією адресою та копії довідки ТОВ «Управляюча компанія «ВЖРЕП № 5» від 19.03.2021 року № 228 щодо їхнього місця реєстрації, а також ОСОБА_3 на момент його смерті.

Поряд із тим, із матеріалів справи можна зробити висновок про відустність доказів того, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 було внесено запис про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ним у погосподарській книзі місцевої Ради, а також право власності на зазначений будинок за ним не зареєстровано.

Таким чином, спірна нерухомість не належала спадкодавцю на праві приватної власності на момент його смерті, тому суд не погоджується з обгрунтуванням позовних вимог стосовно того, що після смерті спадкодавця відбувся перехід права власності до позивачів на зазначений житловий будинок.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для задоволення обох позовів, так як вимоги позивачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач за перісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач за перісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Житомирська міська рада (адреса: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, ).

Суддя Л.М. Семенцова