Справа № 211/6711/23
Провадження № 2-о/211/152/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін

розглянувши в м. Кривий Ріг в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що 16.06.1995 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 16.06.1996 року було вчинено актовий запис № 291 та відділом РАЦС Дзержинського райвиконкому було видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 . В свідоцтві про шлюб його прізвище зазначено як « ОСОБА_4 », що не відповідає прізвищу зазначеному у паспорті - « ОСОБА_5 ».

Такий стан створює йому та заінтересованій особі ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні їх цивільних прав, що виникло при оформленні заповіту 13.09.2023 року на користь ОСОБА_2 . Нотаріус повідомила про відсутність пільг на нульове оподаткування отриманої спадщини, яке передбачене при спадкуванні майна подружжя один від одного, та можливу при цьому загальну ставку оподаткування в розмірі 18%.

01.05.2023 він звернувся до Металургійного РАЦСу з листом про надання виправленого свідоцтва про шлюб із зазначенням прізвища заявника як « ОСОБА_5 », але у листі РАЦСу від 10.05.2023 не надається згода на можливість надання такого виправленого свідоцтва, що вказує на неможливість вирішення проблеми у позасудовому порядку.

Просив суд встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яке відбулося 16 червня 1995 року.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність; ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягає, ОСОБА_2 просить заявлені вимоги задовольнити.

Ддослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статі 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.1995, 16 червня 1995 року зареєстровано шлюб, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області актовий запис № 291. У вказаному свідоцтві післяшлюбні прізвища заявника та його дружини записані як « ОСОБА_4 та ОСОБА_4 » ( а.с. 4).

Відповідно до відомостей паспорту заявника його прізвище записано як « ОСОБА_5 », та російською мовою « ОСОБА_4 » ( а.с. 2).

Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О. від 13.09.2023 року за № 2228, ОСОБА_1 заповідав своє майно у власність дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 7).

01.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Металургійного РАЦСу з листом про надання виправленого свідоцтва про шлюб із зазначенням прізвища заявника як « ОСОБА_5 », але у листі РАЦСу від 10.05.2023 не надається згода на можливість надання такого виправленого свідоцтва, що вказує на неможливість вирішення проблеми у позасудовому порядку ( а.с. 5,6).

Вирішуючи питання про встановлення факту перебування заявника та його дружини у зареєстрованому шлюбі, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст.293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зі змісту ч. 2 ст.315ЦПК України слідує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від31березня 1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, оскільки між ними не має кровного споріднення, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках.

Відповідно п.п. 10, 18 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування у шлюбі з тих підстав, що в документах міститься неточності у написанні прізвища дружини, що створює для них перешкоди у здійсненні своїх цивільних прав.

Слід зазначити, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France).

Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку, а встановлення такого юридичного факту в силу ст.5ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявниці буде ефективним способом захисту її порушеного права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265, 293, 294, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яке відбулося 16 червня 1995 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат