РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Чішман Л.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу цивільну справу за позовомпредставника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», приватний виконавець виконавчого округу житомирської області Клименюк Андрій Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №16955, вчинений 18.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

В обґрунтування вимог вказано, що спірний виконаний напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірності заборгованості. Вчинений виконавчий напис на основі документів, які відсутні в діючому Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, у зв`язку з чим документи, надані відповідачем для вчинення спірного виконавчого напису, є неналежними та недопустимими, оскільки кредитний договір нотаріально не засвідчений.

Позивач вважає, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, оскільки зазначену у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №16955, вчиненого 18.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. (а.с. 35).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 42).

Відповідач та треті особи про розгляд справи повідомлялися належним чином, однак не скористались своїм правом подачі відзиву та письмових пояснень щодо позову.

Разом з цим, 11.10.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000, 00 грн, оскільки розмір таких судових витрат не відповідає складності справи, , сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, а також у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документів, які підтверджували б факт оплати правової допомоги, детального опису робіт та послуг, виконаних адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

28.12.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір №1395881 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п.п. 1.2., 1.3. якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 10000, 00 грн строком на 30 днів (а.с. 14-17).

18.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №16955 про стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №1395881 від 28.12.2020 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого на підставі договору факторингу №ККЛУ-20082021 від 20.08.2021 року є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованості в розмірі 16629, 94 (а.с.13).

На підставі спірного виконавчого напису №16955 від 18.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68632064 від 13.02.2022 року (а.с. 32).

Доказів отримання позивачем від стягувача вимог про сплату боргу, інформації про заміну кредитора в результаті відступлення прав вимоги, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18: «з урахуванням того, що виконавчий напис за реєстровим номером №4180 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 442 426,24 грн. відсутня, суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі».

Вчинення виконавчого напису є одним з видів захисту порушеного права та відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не бере, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором, вимоги її погашення із зазначенням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.12.2012 р. (в редакції від 07.04.2017 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Окрім того пункт 5.1. вказаного Порядку передбачає, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

В редакції вказаного переліку від 29.11.2001 року передбачалась можливість стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. Нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису мають бути подані: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Звернення стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не на підставі нотаріально посвідчених договорів, не передбачалось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року №295/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Спірний виконавчий напис вчинено 18.11.2021 року.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, а тому для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Із наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи така була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. З наведеного можна зробити висновок про те, що виконавчий напис було вчинено без додержання вимог п. 2.3 Порядку, оскільки відповідачем «Фінансова компанія «Паріс» до суду не надано доказів, які б підтверджували отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, у зв`язку з чим згідно зазначеного пункту Порядку повідомлення не можна вважати надісланим.

Таким чином, до суду не надано доказів того, що нотаріусом було належним чином перевірено отримання позивачем письмової вимоги відповідача про повернення заборгованості у не менш ніж тридцятиденний строк, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що нотаріус без достатніх підстав та у порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, № 296/5, вчинив спірний виконавчий напис.

Крім того, згідно з позицією, викладеною Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи слідує, що виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №1395881 від 28.12.2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна», який нотаріально не посвідчений.

Відповідачем не спростовано того факту, що ОСОБА_1 направлялося повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення та повідомлялось про заміну кредитора в результаті відступлення права вимоги.

Всупереч положенням ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідач не надав докази, які б спростували доводи позовної заяви.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують, що позивачу направлялося повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, а також не повідомлялось про заміну кредитора в результаті відступлення права вимоги, сума заборгованості не є безспірною, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виконавчий напис визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судовий витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073, 60 грн (а.с. 1).

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000, 00 грн.

До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 24.02.2022 року та протокол погодження гонорару від 17.08.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.02.2022 року (а.с. 19-23).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що протоколом погодження гонорару позивач та адвокат Бородін Д.В. досягли домовленості про те, що вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів позивача становить 20000, 00 грн та складається з вивчення судової практики, вивчення матеріалів виконавчого провадження, вивчення матеріалів справи, подання адвокатських запитів, збір доказів, складання позовної заяви та інших процесуальних документів (а.с. 21).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 20000, 00 грн є необґрунтованим, оскільки наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.

Як зазначалося вище, протоколом погодження гонорару визначено, що вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів позивача становить 20000, 00 грн та складається з вивчення судової практики, вивчення матеріалів виконавчого провадження, вивчення матеріалів справи, подання адвокатських запитів, збір доказів, складання позовної заяви та інших процесуальних документів.

Однак, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, матеріали справи не містять доказів того, що адвокат знайомився з матеріалами справи, вивчав матеріали виконавчого провадження (серед таких суду надано лише постанову про відкриття виконавчого провадження), подавав будь-які адвокатські запити, збирав докази, складав процесуальні документи (крім позовної заяви та заяви про забезпечення позову).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи характер справи, відсутності судових засідань з розгляду даної справи, підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову, беручи до уваги заперечення сторони відповідача проти відшкодування витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 6000,00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073, 60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 610, 1054 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №16955, вчинений 18.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 16629, 94 грн за кредитним договором №1395881 від 28.12.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: Бородін Дмитро Вікторович, адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, .

Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса: АДРЕСА_3 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25, приміщення 318, ;

приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Клименюк Андрій Миколайович, адреса: м. Житомир, бульвар Новий, 5, офіс 2.8.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2023 року.

Суддя Л.М. Чішман