Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7994/23
Номер провадження 2-з/711/67/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калінін С.К., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КААЙ ГРОШІ», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави.

Також, позивачем ОСОБА_1 разом з позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд зупинити стягнення у межах виконавчого провадження №64092959 від 12.01.2021 року, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича №91520 від 31.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» заборгованості в розмірі 12345.25 грн.

03.11.2023 року заява про забезпечення позову та матеріали вказаної вище цивільної справи згідно автоматизованого розподілу передані судді Скляренко В.М.

Суд, дослідивши письмові матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Також в п. 4 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що розглядаючи заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Пунктом шостим ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено передачі заяви про забезпечення позову за підсудністю до іншого суду, в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо передачі справи на розгляд іншому суду (ст. 31 ЦПК України).

В даному випадку змістом позовних вимог позову, які заявник просить забезпечити, є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому, визначаючи підсудність даної заяви про забезпечення позову, поданої разом з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід керуватись вимогами ст. ст. 27, 28 та ЦПК України.

За правилами, що визначені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України за вибором позивача позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві (Постанова КЦП ВС від 29 жовтня 2020 року, справа № 263/14171/19).

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій.

За вимогами ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як встановлено зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, в тому числі і заяви про забезпечення позову, позивач (заявник) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії його паспорта серія НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименнко Р.В. в рамках виконавчого провадження №64092959 також зазначена адреса боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з постанови приватного виконавця Клименка Р.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 03.03.2021 вбачається, що він отримує дохід у ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ОНТФ», що знаходиться за адресою: 18000, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 85.

Таким чином, вказаною постановою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 за місцем їх отримання та яка відповідно направлена на виконання за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Соснівського районного суду м. Черкаси та є місцем виконання спірного виконавчого документу.

Отже, в даному випадку виконавчі дії з виконання спірного виконавчого напису приватним виконавцем Клименко Р.В. вчиняються за місцем отримання доходів боржником ОСОБА_1 , що відповідно до положень ст.ст. 24, 68 Закону України «Про виконавче провадження» є місцем проведення виконавчих дій, та, як наслідок, являється місцем виконання виконавчого напису.

Вирішуючи питання про передачу справи за підсудністю суд враховує, що при поданні як позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, так і заяви про забезпечення цього позову, позивач (заявник) обрав альтернативну підсудність справи за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, відповідно положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України, та приходить до висновку, що заяву разом з матеріалами цивільної справи слід передати на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси, оскільки за адресою: 18000, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 85, що територіально відноситься до вказаного суду, проводяться виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису №91250, вчиненого 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С..

Відповідно до матеріалів справи жодних виконавчих дій в межах виконавчого провадження №64092959 на території, що відноситься до юрисдикції Придніпровського районного суду м. Черкаси приватним виконавцем не здійснювалось.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин вважаю, що дана заява про забезпечення позову не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, у зв`язку із чим підлягає передачі за належною підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси разом з матеріалами цивільної справи № 711/7994/23, як суду, на території юрисдикції якого виконується спірний виконавчий напис нотаріуса.

На підставі викладеного вище та, керуючись ст. ст. 31-32, 187, 260-261, 316, 353-354 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №711/7994/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави передати за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий: Р. В. Демчик