Справа № 463/5912/16-ц
Провадження № 2/463/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовомОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення та зняття з реєстрації,

об`єднаний з нею позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третіх осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Михайла Романовича про визнання заповіту недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про виселення та зняття з реєстрації відповідачів у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 25.10.2018 року об`єднано в одне провадження з даною справою справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третіх осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Михайла Романовича про визнання заповіту недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивують тим, що є співвласниками зазначеного будинку, однак, у вказаному будинку без належних правових підстав зареєстровані та проживають відповідачі, які не реагують на неодноразові вимоги позивачів про звільнення будинку та зняття з реєстрації. Вважають, що діями відповідачів порушується їх право співвласників будинку на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, передбачене ст. 319 ЦК України, а тому вони на підставі ст. 391 ЦК України вправі вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Сиротяк Михайло Романович про визнання недійсним заповіту від 20.10.2009 року, складеного ОСОБА_9 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., а також витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 АДРЕСА_2 .

Позов мотивує тим, що з народження проживає у спірному будинку, який належав його батькові ОСОБА_9 , за домовленістю з яким для свого проживання з сім`єю позивач за власний кошт добудував мезонін будинку, який складається з двох житлових кімнат площею 9.8 кв.м, 14.3 кв.м та двох коридорів 9.1, 5.2 кв.м. У 2004 році батько захворів на онкологічну хворобу, що спонукало його 23.04.2004 року скласти заповіт, відповідно до якого він заповів позивачу 31/100 будинку АДРЕСА_1 , та зазначив при цьому, що в користування позивача перейдуть приміщення мезоніну та гараж, позначений літерою «Б», пл. 18.5 кв.м., а 69/100 цього будинку заповів сестрі позивача відповідачці ОСОБА_1 , вказавши при цьому, що в її користування перейдуть всі інші приміщення будинку АДРЕСА_1 , крім приміщень п/пд. І/7.3 кв.м. (коридор), ІІ/15.5 (господарське), сарай «В» пл. 14.0 кв.м., які залишаються в спільному користуванні, а також гараж, позначений літерою «Д», пл. 27.1 кв.м. Через два роки після складання заповіту (22.08.2006 року)батько подарував 69/100 будинку відповідачці ОСОБА_1 , вказавши у договорі дарування ті ж приміщення, які були визначенні для її спадкування у заповіті від 23.04.2004 року.

Згодом у ОСОБА_9 почала розвиватись деменція, з приводу чого він звертався до лікувальних закладів м. Львова. 20.10.2009 року ОСОБА_9 , на переконання позивача, не розуміючи значення своїх дій внаслідок хвороби та діючи під впливом відповідачки ОСОБА_1 , склав заповіт, нотаріально посвідчений третьою особою приватним нотаріусом Сиротяком М.Р., яким заповів відповідачці ОСОБА_1 все майно, яке належатиме йому на момент смерті, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті заповідача відповідачка ОСОБА_1 успадкувала за оскарженим заповітом 31/100 будинку АДРЕСА_1 та 09.03.2016 року подарувала цю частку будинку відповідачу ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_6 вважає, що складений його батьком 20.10.2009 року заповіт на користь відповідачки ОСОБА_1 є недійсним, так як складений його батьком у стані, коли він внаслідок хвороби не міг усвідомлювати значення своїх дій, і таким заповітом порушено його право власності на 31/100 спірного будинку, оскільки він постійно проживав в спірному будинку і після смерті батька 19.05.2013 року прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вважає, що належне йому в порядку спадкування майно повинно бути витребуване у відповідача ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України.

У відзиві на позов ОСОБА_6 представник відповідачів ОСОБА_10 позов заперечив, зазначив, що спадкодавець ОСОБА_9 до своєї смерті усвідомлював значення своїх дій, сильнодіючих препаратів не приймав, позивач ОСОБА_6 відносився до свого батька зневажливо, конфліктував з ним, а тому батько свідомо склав заповіт на користь відповідачки ОСОБА_1 . Крім того, позивач ОСОБА_6 володіє спірним майном, так як проживає в ньому, однак не є його власником, тому витребування майна на його користь не може бути застосоване.

Ухвалами від 25.10.2018 року зазначені позови об`єднано в одне провадження, відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 03.09.2019 року витребувано у лікувальних закладів медичну документацію щодо перебування ОСОБА_9 на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні в період з січня 2005 року по лютий 2010 року.

Ухвалою від 15.11.2019 року призначено по справі посмертну судову психіатричну експертизу для надання відповіді на питання чи міг станом на 20.10.2009 року ОСОБА_9 розуміти значення своїх дій та керувати ними.

22.01.2021 року за результатом проведення повторного авторозподілу справа передана на розгляд судді Нор Н.В. та ухвалою від 22.01.2021 року прийнята до свого провадження та призначена до розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Яцуляк Т.Р. позов ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтримали з наведених в позові мотивів, просять його задоволити, позов ОСОБА_6 заперечили, просять закрити провадження у справі. Представники позивача ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 його позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та з урахуванням висновку посмертної судової психіатричної експертизи, просять його задоволити, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовити.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 слід відмовити виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що батько ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ОСОБА_9 був власником будинку АДРЕСА_1 . 23 квітня 2004 року ним складено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_9 на випадок своєї смерті належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 зі всіма господарським будівлями та спорудами, з урахуванням висновку ЛОДКП БТІ та ЕО від 08.04.2004 року № 1/2268, заповів в такому порядку:

69/100 частини будинку своїй дочці ОСОБА_1 з визначенням відповідних приміщень будинку та господарських споруд, які мають перейти у її користування, а 31/100 частину будинку своєму синові ОСОБА_6 з визначенням відповідних приміщень будинку та господарських споруд, які мають перейти у його користування, та із залишенням в спільному користуванні частини приміщень будинку та сараю «В».

22 серпня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування 69/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 із одночасним визначенням порядку користування, аналогічного тому, який був визначений в заповіті від 23.04.2004 року.

20 жовтня 2009 року ОСОБА_9 уклав заповіт, нотаріально посвідчений третьою особою приватним нотаріусом Сиротяком М.Р., відповідно до якого заповів усе майно, яке йому належатиме на момент смерті своїй дочці ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_9 після операції, коли його забирали машиною, був неадекватний, не впізнав свого будинку та просив везти його назад та розпитував свідка про батьків, які давно померли.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_9 не завжди впізнавав її на вулиці та вітався.

Свідок ОСОБА_13 показала, що декілька разів бачила, як ОСОБА_9 блудив по вулиці і не знав, куди йде і що йому треба, шукав свого неіснуючого сина ОСОБА_14 , не пускав її до себе в будинок, коли вона прийшла до ОСОБА_15 внучки ОСОБА_9 , мотивуючи тим, що така (Галя)тут не живе.

З висновку судово-психіатричного експерта № 24к від 20.08.2020 року, виданого за результатами проведення комісійної посмертної судової психіатричної експертизи, вбачається, що з аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації комісія експертів прийшла до висновку, що у ОСОБА_9 після 13.09.2006 року було виявлено та описано виражену клінічну хронічного психічного захворювання у вигляді деменції та встановлено відповідний діагноз, а тому за висновком комісії експертів-психіатрів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення заповіту 20.10.2009 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків . Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 202 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Суд вважає встановленим на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, що заповіт від 20.10.2009 року як односторонній правочин, був укладений ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ,в момент, коли він внаслідок хвороби не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Отже, такий заповіт підлягає визнаннню недійсним за позовом заінтересованої особи.

Як вбачається з виданої ЛКП «Під замком» довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку № 2489 від 05.09.2016 року і не заперечується учасниками справи, позивач ОСОБА_6 проживає у спірному будинку з народження та зареєстрований у ньому з 12.06.1978 року, отже, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, і є заінтересованою особою щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_9 від 20.10.2009 року, а тому позов ОСОБА_6 про визнання заповіту, складеного ОСОБА_9 20.10.2009 року на користь відповідача ОСОБА_1 є підставним та підлягає задоволенню.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 успадкувала на підставі заповіту ОСОБА_9 від 20.10.2009 року 31/100 частину будинку АДРЕСА_1 та в подальшому на підставі договору дарування від 09.03.2016 року, нотаріально посвідченого за реєстровим № 2-246 державним нотаріусом 4-ї Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С., відчужила цю частину будинку на користь свого сина відповідача ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з дня прийняття спадщини, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, отже, позивач ОСОБА_6 з 09.03.2016 року є власником 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі заповіту, складеного ОСОБА_9 23 квітня 2004 року, який слід вважати чинним внаслідок визнання недійсним заповіту від 20.10.2009 року.

Отже, набуття у власність 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 відповідачкою ОСОБА_1 на підставі недійсного заповіту від 20.09.2009 року та відчуження цього майна на користь відповідача ОСОБА_5 за договором дарування від 09.03.2016 року свідчить про вибуття спірного майна з володіння дійсного власника ОСОБА_6 поза його волею на підставі безвідплатних правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України якщо майно набуто безвідплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, а тому позов ОСОБА_6 до ОСОБА_16 про витребування в останнього 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 є підставним та підлягає до задоволення. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідачів В. Рудика щодо того, що саме позивач ОСОБА_6 володіє спірним майном, окільки саме він проживає у спірному будинку, а відповідач ОСОБА_5 в ньому не проживає, тобто, не володіє ним, а тому позов про витребування майна в даному випадку не є належним способом захисту та не може бути задоволений, оскільки, коли спір про витребування майна стосується нерухомого майна, то як факт володіння спірним майном слід приймати факт державної реєстрації права власності на спірне майно.

Вирішуючи спір в частині позову ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зняття їх з реєстрації та виселення з будинку за адресою АДРЕСА_1 , суд, з урахуванням задоволення позову ОСОБА_6 , виходить з тієї обставини, що співвласниками будинку на час вирішення цього спору є позивач ОСОБА_17 (частка 69/100) та відповідач ОСОБА_6 (частка 31/100), тому позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, так як він не є власником (співвласником) спірного будинку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, отже, ОСОБА_6 як співвласнику спірного будинку належить право володіння та користування ним, і він не може бути виселений з цього будинку та знятий з реєстрації місця проживання за цією адресою за позовом іншого співвласника позивача ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є членами сім`ї ОСОБА_6 (дружина та син), зареєстровані та проживають у спірному будинку протягом тривалого часу як члени сім`ї співвласника спірного будинку ОСОБА_6 , що підтвержується довідкою ЛКП «Під замком» № 2489 від 05.09.2016 року і не заперечується іншими учасниками справи.

Доказів забезпечення відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іншим житлом суду не надано, а, отже, виселення відповідачів з житла, яким вони користуються протягом дуже тривалого часу (відповідач ОСОБА_7 48 років, відповідач ОСОБА_8 30 років) було б невиправданим втручанням у право відповідачів на житло, яке за встановлених у справі обставин було б неспівмірним з обмеженням прав позивачки ОСОБА_1 на користування належною їй часткою 69/100 у праві власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Тому суд приходить до висновку про відмову в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зняття з реєстрації та виселення з будинку за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 202, 215, 317, 1268 ЦК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Позов ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), третіх осіб: ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Михайла Романовича (місце знаходження: м. Львів, пр. Шевченка, 26/3) про визнання заповіту недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 20.10.2009 року, складений ОСОБА_9 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Михайлом Романовичем, реєстровий № 2205.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування сплаченого судового збору по 754,70 грн. з кожного.

Дата складення повного судового рішення - 19.05.2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нор Н. В.