Справа № 369/4216/23
Провадження № 2/369/3577/23
18.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.
секретарі судового засідання Соловюк В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
У березні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебували з 2006 року у шлюбі. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Подружні стосунки у сторін не склалися, а тому на підставі рішення суду шлюб розірвано. Сторони почали проживати окремо, а дитина залишилась на утриманні і вихованні матері. Востаннє Відповідач бачився із сином на початку липня 2014 року, коли вона із сином виїхали із окупованої Горлівки в Маріуполь, а у серпні 2014 року переїхали у Львівську область (переїзд забезпечував роботодавець відповідно до наявності робочих місць на території України). З того часу Відповідач жодного разу не намагався зустрітися з сином, залишившись на окупованій території. Із початком вторгнення військ російської федерації у 2014 році, Відповідач постійно змінював місце проживання: проживав на тимчасово окупованій території, з вересня 2014 року Відповідач з співмешканкою переїхали до Ростова, після у Новосибірськ, пізніше отримав російське громадянство, пізніше повернувся знову в окуповану Горлівку.
Вказала, що після розлучення, дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, участі у її фізичному та духовному розвитку не приймає, з дитиною не спілкується, не навідує її, не телефонує, абсолютно не цікавиться її життям. Позивач самостійно утримує дитину, купує їй одяг, взуття, інші необхідні речі, займається її вихованням, навчанням та розвитком, медичним доглядом та лікуванням, натомість, відповідач фактично повністю відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків.
З 2020 року проживає у м. Вишневе на постійному місці проживання, у зв?язку із зміною посади на робочому місці. Після переїзду дитини була прийнята до Вишнівського академічного ліцею «Основа». За час перебування дитини у навчальному закладі батько не відвідував батьківські збори, виховні заходи і взагалі не брав ніякої участі у процесі виховання, а також ніколи не цікавився справами дитини навіть у телефонному режимі.
Матеріального забезпечення дитини, зі сторони Відповідача здійснювалось до лютого 2022 року не системно та у меншому ніж необхідний розмір. Починаючи з лютого 2022 року жодних грошей на матеріальне забезпечення спільного сина зі сторони Відповідача не надходило.
Враховуючи викладене просила суд:
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2009 року народження, в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , 2009 року народження, аліменти за період з лютого 2022 року по березень 2023 року в розмірі 26 000 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надати висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
03травня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від органу опіки та піклування Вишневої міської ради.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Надано відповідачу право на подання письмового відзиву на позовну заяву, а позивачу право надати відповідь на відзив та третій особі надати пояснення у справі до початку розгляду справи по суті.
При розгляді справи 18 травня 2023 року від представник позивача надійшла заява згідно якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Просив суд задовольнити поданий позов.
У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідача також повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду.
У судове засідання представник Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не зявився. Подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представник з урахуванням поданого висновку.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданим Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області від 21жовтня 2009 року, актовий запис №372.
Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 19 грудня 2013р.у справі №2/251/3386/13 розірвано шлюб укладений 03 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до матеріалів справи після розлучення, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем - ОСОБА_1 . Відповідно до акту обстеження умов проживання, що санітарний стан домоволодіння задовільний, умови проживання відповідають нормам. Мати приділяє достатню увагу розвитку, вихованню та навчанню дитини. Дитина на повному матеріальному утриманні матері.

Згідно паспорту виданого ГУ МВС Росії в Ростовській обл. 09.07.2020р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився в с. Новоайдар, Новоайдарського району, Луганської області є громадянином Російської Федерації.

У довідці, виданої навчальним закладом 02.03.2023р. №26 вказано, що ОСОБА_3 навчається у 8-А класі, а протягом усього періоду навчання з 2020 по 2023р. батько у вихованні сина участі не бере. За час перебування дитини у навчальному закладі батько не відвідував батьківські збори, виховні заходи і взагалі не брав ніякої участі у процесі виховання, а також ніколи не цікавився справами дитини навіть у телефонному режимі.

У поясненнях викладених в позовній заяві вказано, що у період до лютого 2022 року, ОСОБА_2 надавав не системну та у розмірі, якому вважав за необхідне матеріальну допомогу на виховання сина. Починаючи з лютого 2022 року жодних грошей на матеріальне забезпечення спільного сина зі сторони ОСОБА_2 не надходило.

Згідно довідки про доходи від 08.03.2023р. Позивач працює в ТОВ «КРКА Україна» з 05.06.2012 р. на посаді фахівець з просування лікарських засобів, з 01.09.2020 - на посаді фахівець з навчання персоналу. Середня, протягом останніх шести місяців, заробітна плата позивача, враховуючи проведені утриманням на обов`язкові податки і збори, становить 42000 грн. на місяць.

Мати позитивно характеризується на роботі, не зловживає спиртним та не має жодних психіатричних захворювань. На підтвердження в матеріалах справи наявні висновок Служби у справах дітей та медичні довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 13.03.2023р..

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості:

- ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;

- позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України;

- розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 02 травня 2023 року комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2009 року народження. Матеріали не містять жодного доказу того, що батько виправивсь та дбає (починає дбати) про дитину, як того вимагає його батьківський обов`язок. Вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо стягнення аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України).

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає неповнолітня дитина: ОСОБА_4 , 2006 року народження.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 27 березня 2023 року.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутність заперечень відповідача щодо заявленого розміру аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо стягнення аліментів за період з лютого 2022 року по березень 2023 року слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України та ст. 191 СК України позивачу слід було довести суду, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Зазначених обставин у ході судового розгляду встановлено не було: жодного доказу цього матеріали справи не містять, а також жодного обґрунтування цього не містить і позовна заява.

Звертаючись до суду з такими вимогами, позивач зобов`язана довести, що вона просила про таку допомогу, а відповідач все рівно ухилявся від надання позивачу фінансової допомоги на утримання дитини. А отже, з огляду на відсутність доказів умисного ухилення відповідача від утримання дитини у період з лютого 2022 року по березень 2023 року в розмірі 26 000 грн. та вимоги законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст.141 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн.), щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 березня 2023 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Інформація про позивача:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Інформація про відповідача:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 18 травня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ