Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р.

м. Київ

справа № 755/6897/17

провадження № 2/755/193/23

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, відповідно до останніх змін до позовної заяви (Том 1 а.с. 182-186) просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2011 року по червень 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати грошові кошти 652 385,03 грн. внесені на рахунок ТОВ «КУА «Валприм» згідно договору про купівлю квартири від 27 липня 2013 року спільною сумісною власністю сторін; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину коштів в сумі 326 192,50 грн. та стягнути вказану суму коштів на користь позивача.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що з травня 2012 року по червень 2016 року сторони проживали разом, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом витрачали кошти на потреби сім`ї, їздили до родичів та друзів, мали намір будувати житло-квартиру, укладали договори, спільно сплачували за будівництво квартири, здійснювали ремонт квартири, купували меблі, побутову техніку, неодноразово їздили на відпочинок за кордон, будували плани на майбутнє, позивач намагався стати батьком сину відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оплачував йому навчання, надавав поради щодо вступу до вузу. Як людина творча та публічна, оскільки позивач працює оператором-постановником теле- та кінопроектів, позивач мав можливість заробляти достатньо великі кошти, які витрачав на відповідача ОСОБА_2 та їхню сім`ю, завели улюбленця родини - елітне цуценя Джекрасел -тер`єра. За час спільного проживання сторони придбали квартиру в ЖК «Комфорт Таун». Оскільки позивач часто перебуває у відрядженнях, відповідач 27.07.2013 року уклала попередній договір купівлі-продажу квартири з ТОВ «КУА «Валприм» на придбання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84,7 кв.м. Сторони разом несли витрати по оплаті квартири, строк виплат за Договором становив до 27.07.2023 року, позивач кошти на квартиру перераховував відповідачу на її картковий рахунок. Крім того, сторони за власні кошти зробили ремонт в квартирі, купували меблі, посуд, постільну білизну, штори, одяг, техніку. В серпні 2014 року сторони з найманої квартири переїхали в квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що сторони спільно сплачували кошти в сумі 652 385,03 грн. за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 27 липня 2013 року, позивач вважає, що вказані кошти є спільною сумісною власністю сторін спору, тому підлягають поділу, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 01 травня 2023 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року справу прийнято у провадження суддею Галаганом В.І. та постановлено подальший розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження. Учасниками справи заперечень проти встановленого порядку розгляду справи не заявлено. (Том 3 а.с. 72-73)

Відповідач ОСОБА_2 та її уповноважений представник не скористались правом подачі письмового відзиву на позовну заяву у встановлений процесуальним законом строк.

Представник третьої особи ТОВ «КУА «Валприм» неодноразово подавав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 27.07.2013 року між ТОВ «Компанія управління активами «Валприм» та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ; купівельна ціна становить 1 134 216,85 грн. (Том 1 а.с. 80, 81, 86-89)

03.10.2013 року між ТОВ «Комфорт-Таун» та ОСОБА_2 укладено Договір на компенсацію витрат на охорону прибудинкової території № 0806/466-О, територія послуг: житловий комплект « Комфорт Таун » за адресою: АДРЕСА_2 . (Том 1 а.с. 35)

Згідно квитанції № 55448 від 24.03.2016 року ОСОБА_1 оплачено 8 600,00 грн. за ПК 4102-8536 ОСОБА_2 (Том 1 а.с. 39)

Згідно Меморіального ордеру № 299855528 від 27.04.2016 року ОСОБА_1 перерараховано на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8 050,00 грн. (Том 1 а.с. 40)

Згідно квитанції № 308251565 від 24.05.2016 року ОСОБА_1 за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2013 року сплачено 8 000,00 грн. (Том 1 а.с. 41)

Згідно квитанцій від 25.01.2014, 04.02.2014 року, 06.05.2015 року ОСОБА_1 внесено грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2013 року та 06.05.2014 року - за комунальні послуги, без зазначення адреси нерухомого майна, щодо якого оплачено вказані комунальні послуги. (Том 1 а.с. 42)

Згідно квитанцій від 11.04.2014 року ОСОБА_2 внесено грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2013 року в сумі 5 600,00 грн., та згідно квитанцій від 17.02.2014 року, 12.03.2014 року, - за комунальні послуги. (Том 1 а.с. 43)

Крім того, за даними виписки по рахунку ОСОБА_1 , складеної АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.02.2013 року по 01.11.2015 рік ОСОБА_1 здійснено платежі за придбання товару в магазинах ремонт/будівництво, оплачено комунальні послуги. (Том 1 а.с. 44-52) Однак вказані копії документів не містять даних здійснення платежів у рахунок послуг, ремонту за адресою придбаної відповідачем ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

21.07.2015 року між ТОВ «Комфорт-Таун» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, строк сплати платежів вартості квартири встановлено до 01.10.2023 року; покупець зобов`язалась сплатити покупну вартість у розмірі 161 750,63 грн.; на момент підписання цього Договору покупцем сплачено платіж у розмірі 253 908,20 грн. (Том 1 а.с. 90-94)

25.08.2015 року між ТОВ «Тез Тур» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено Договір на туристичне обслуговування № 15205697. (Том 1 а.с. 53-55)

За даними Довідки від 04.09.2017 року, складеної ТОВ «КУА» «Валприм» станом на 04.09.2017 року ОСОБА_2 сплачено за Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2013 року - 840 071,52 грн. Довідка не містить даних про внесення коштів ОСОБА_1 (Том 1 а.с. 95)

Згідно Довідки від 22.02.2018 року № 15523-23.1, виданої ПАТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 за період з 16.03.2016 року 21.01.2018 року за купівлю за попереднім договором купівлі від 27.07.2013 року в реєстрі 1993 сплачено перераховані платежі та долучено квитанції на сплату рахунків за комунальні послуги за період з серпня 2013 року по березень 2015 року, квитанції за придбання будівельних матеріалів за період з 2014 року по 2017 рік, договір купівлі-продажу товару від 28.01.2015 року. (Том 2 а.с. 3, 4-62)

Крім того, долучено до матеріалів справи Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2010 року по 4 квартал 2017 року. (Том 2 а.с. 1-2)

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частини другої статті 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, з яким погодився Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 367/7714/16, у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень статті 74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

«Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.» (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15)

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого сімейного законодавства України та правовою позицією Верховного Суду щодо спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання позивача та відповідача в період з травня 2011 року по червень 2016 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та відсутні правові підстави визнання грошових коштів 652 385,03 грн., внесених на рахунок ТОВ «КУА «Валприм» згідно договору про купівлю квартири від 27 липня 2013 року, спільною сумісною власністю сторін, здійснивши їх поділ, - оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів проживання позивача та відповідача у заявлений позивачем період однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного побуту та господарства, виконання ними взаємних прав та обов`язків, а також в матеріалах справи відсутні докази придбання спірної нерухомості в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти позивача та відповідача.

Таким чином, наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, та суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею.

При цьому, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю, а показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, - є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 58 Конституції України, ст.ст. 3, 21, 63, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 29, 368 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22 травня 2023 року.

Суддя: В.І. Галаган