Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/410/23
Провадження № 2/279/425/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду у м.Коростені цивільну справу №279/410/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його спадкодавець за заповітом ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі записів в погосподарській книзі за 2016-2023 роки, особовий рахунок НОМЕР_1 , рік забудови 1949.

Після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку він спадщину прийняв, наслідком чого була заведена спадкова справа №29/2022 приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Левківською Г.С.

Інші спадкоємці за заповітом та за законом, які прийняли спадщину, відсутні.

Тому відповідачем зазначено виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, яка за певних умов має право на дане спадкове майно, так як вона знаходиться на її території. Станом на сьогоднішній день, інтересу до спадкового майна він не втрачав, доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, періодично проживає в будинку.

Вказаний будинок було побудовано, але спадкодавцем не було належним чином оформлено право власності на нього, та не отримано відповідних документів, які б підтверджували це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у встановленому порядку проведена не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилась лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», то відповідно зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, тому у нього виникла необхідність звернутися до суду для встановлення права власності на спадковий будинок.

Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки відповідно до п.4.14 глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Враховуючи, що при житті право власності на житловий будинок спадкодавець не зареєстрував, тобто створилась правова ситуація, що унеможливлює оформити спадщину в позасудовому порядку, тому рішенням суду просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності.

У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 93 років в с.Грозине, Коростенського району, Житомирської області померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 19.01.2022 року.

З довідки Грозинськогостаростинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради №589 від 20.10.2022 року слідує, що ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно запису № 01-0011-3 в погосподарській книзі №1 за 2016-2023 роки, рік побудови 1949.

21.12.2019 року ОСОБА_2 склала заповіт, який був посвідчений секретарем Сингаївської сільської ради Коростенського району Кухарчук Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №89.

Дані про те, що вказаний заповіт було змінено або скасовано в справі відсутні.

Згідно змісту заповіту ОСОБА_2 вказала спадкоємцем всього належного їй майна ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановлений законом строк позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , на підставі чого приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Левківською Г.С. заведено спадкову справу № 29/2022.

З вказаної спадкової справи слідує, що інші спадкоємці по закону або заплвіту, до органів нотаріату не звертались.

12.01.2023 року приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області на підставі вищевказаного заповіту, видала ОСОБА_1 , як спадкоємцю ОСОБА_2 , свідцотва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 4, 5225 га. та 0. 5368 га, з кадастровими номерами :23:000:0337 та :23:000:0258,відповідно.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 нотаріус відмовив, що слідує зі змісту листа №5/01-16 від 12.01.2022 року, доданого до позовної заяви, в якому підставою відмови зазначено відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Державна реєстрація права власності, станом на 29.12.2012 року, на вказаний житловий будинок не проводилась.

Згідно технічного паспорту, виготовленого Коростенським МБТІ, інвентаризація будинку проводилась КП «Коростенське МБТІ» Житомирської обласної ради 12.10.2016 року.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене у позові майно, і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 23.12.2003 року Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, місце знаходження: 11501, м.Коростень, вул. Грушевського, 22, Житомирська обл., .

Суддя: Шульга О.М.