СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/182/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року представника заявника ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій просить накласти арешт на майно, яке належало померлому чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , а саме: 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 ; ? частини садового будинку АДРЕСА_2 ; земельну ділянку за кадастровим номером :01:008:0043, площею 0,0960 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Заборонити вчиняти будь-які дії щодо користування майном, яке належало померлому чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , а саме: 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 ; ? частини садового будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , 1989 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона звернулась 14.07.2023 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом та дізналась, що брат її чоловіка отримав свідоцтво про право на спадщину і почав вимагати звільнити садовий будинок, де знаходяться речі подружжя. Під час того, як вона вивозила речі, знайшла акт про укладення шлюбу між нею та ОСОБА_3 від 28.10.2022 року, який підтверджує укладення шлюбу між ними, однак вони не знали, що вказаний акт потрібно ще передати до відповідного органу РАЦС, таким чином заявником було отримано свідоцтво про шлюб 11.11.2023 року. Після чого звернулась до державного нотаріуса п`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, як дружина ОСОБА_3 , однак постановою від 15.11.2023 року № 3230/02-31 їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини з померлим на момент спливу 6 місячного строку встановленого ЦК України для прийняття спадщини. Вважає, що її права, як дружини померлого ОСОБА_3 , порушено у зв`язку з тим, що вона незаконно позбавлена права успадкувати майно свого чоловіка.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2023 року вищезазначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. Заява передана судді 23.11.2023 року.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та надані документи, судя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у способи, про які просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Дана заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Позивач зазначає, що підставою для звернення до суду з цією заявою є обґрунтоване побоювання, що відповідач може реалізувати майно її померлого чоловіка, яке вона має намір успадкувати у порядку встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1,4 ст.41 Конституції України кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд, вивчивши заяву представника заявника про забезпечення позову, вважає, що заява не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі. Подана заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований представником заявника вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Таким чином, всупереч вимогам п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову не наведено достатньо доводів стосовно того, як невжиття в даному випадку, визначених позивачем заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за його вимогами. Заява є необґрунтованою та не конкретизованою, у заяві не вказано на які саме частки майна необхідно накласти арешт та кому належить вказане майно, не зазначено суб`єкт заборони вчиняти будь які дії щодо користування майном.

Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає критеріям обґрунтованості та необхідності його застосування.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 152, 153, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена та підписана 23.11.2023 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб