ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2263/23 Справа № 201/3715/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Олександр Олександрович, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у цивільній справі номер 201/3715/22 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, про визнання недійсним договору та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович про визнання недійсним договору та скасування рішення.

Разом з позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову, у якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на гараж, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить відповідачу - ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а також органам, які виконують функції державного реєстратора прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав), проводити реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, в управління або оренду, в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження чи обмеження) належного ОСОБА_2 гаражу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви наведене, що предметом спору у зазначеній цивільній справі є гараж, а подальше його відчуження може призвести до неможливості виконання постановленого в майбутньому судового рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, про визнання недійсним договору та скасування рішення - задоволено частково.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/3715/22 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович про визнання недійсним договору та скасування рішення, вжито заходи забезпечення позову шляхом:заборони всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а також органам, які виконують функції державного реєстратора прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав), проводити реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, в управління або оренду, в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження чи обмеження) належного ОСОБА_2 гаражу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко О.О., подав апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала прийнята без повного і всебічного з`ясування обставин справи, з порушеннями норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції необґрунтовано застосував захід забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Зазначає, що фактично, суд першої інстанції під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову вирішив питання по суті спору.

Позивач не є стороною договору дарування та не мав і не має жодних відношень до нерухомого майна, котре було предметом правочину.

Суд першої інстанції застосував захід забезпечення позову навіть не маючи доказів, що відповідачі вживали чи вживають будь-які дії в частині відчуження гаражу, які б, в майбутньому, унеможливили виконати уявне абстрактне судове рішення в разі задоволення позову.

Це не єдиний позов ініційований позивачем з аналогічних підстав, відмінністю яких є лише об`єкт нерухомого майна, що колись належав ОСОБА_1 .

Суд відмовив у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про вжиття заходів забезпечення в справі №932/3360/22. Подання позивачем заяви про вжиття заходів забезпечення позову по даній справі є нічим іншим, як зміна порядку і способу виконання скасованого судового рішення по справі №910/11027/18.

Побоювання позивача, що гараж який є предметом договору дарування, є єдиним майном, за рахунок якого мають бути задоволені уявні вимоги позивача жодними доказами не підтверджені. Так само як і не підтверджені доказами слова позивача, що дарування ще в 2021 році ОСОБА_1 гаражу ОСОБА_2 якимось чином може утруднити або вже утрудняє задоволення вимог позивача в рамках справи №910/11027/18, по якій не прийнято судове рішення.

Позов Фонду зводиться до оскарження правомірного договору дарування, де останній не є стороною лише через побоювання, що останній не зможе в майбутньому виконати судове рішення по справі №910/11027/18.

Визнання правочину недійсним як такого, що спрямований на ухилення від виконання судового рішення можливе у разі: звернення боржника до нотаріуса щодо вчинення відносно нерухомого майна під час внесення такого боржника до Єдиного державного реєстру боржників; відсутності у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, а ніж майно, яке було відчужено; відсутності у стягувача іншого шляху, ніж оскарження оспорюваного правочину боржника, з метою задоволення своїх вимог.

Вказані вище обставини повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами та не базуватись на уявних припущеннях.

Прийняття судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення стало наслідком надмірного втручання у мирне володіння нерухомим майном ОСОБА_2 , яка не має

жодних зобов`язань перед позивачем.

Від позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідачки ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. відзив в

письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко О.О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, судове рішення скасувати та в задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвокат Таболін О.С. апеляційну скаргу не визнав, просив ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 22.06.2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, про визнання недійсним договору та скасування рішення (а.с. 1-7).

Разом з позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову, у якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на гараж, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить відповідачу - ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а також органам, які виконують функції державного реєстратора прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав), проводити реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, в управління або оренду, в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження чи обмеження) належного ОСОБА_2 гаражу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви вказано, що предметом спору у зазначеній цивільній справі є гараж, подальше його відчуження може призвести до неможливості виконання постановленого в майбутньому судового рішення (а.с. 8-12).

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, так само як і утруднити чи зробити неможливим ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судом встановлено, що в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, про визнання недійсним договору та скасування рішення. Тобто, між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є спірний гараж, що належить на теперішній час відповідачці ОСОБА_2 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову в частині встановлення заборони всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а також органам, які виконують функції державного реєстратора прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав), проводити реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, в управління або оренду, в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження чи обмеження) належного ОСОБА_2 гаражу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/3715/22 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович про визнання недійсним договору та скасування рішення.

Крім цього, вжитий судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки ОСОБА_2 , оскільки майно, до якого вжито зазначені заходи забезпечення, фактично перебуває у її володінні, і обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відповідачем ОСОБА_3 не наведено жодних аргументів, які б вказували на те, що вжиті заходи забезпечення позову можуть призвести до негативних наслідків та є надмірним втручанням у мирне володіння нерухомим майном ОСОБА_2 .

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Олександр Олександрович, залишити без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2023 року.

Судді: