Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1145/22
Номер провадження: 22-ц/812/415/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника - Вялової І.М. , представника відповідача - Гірської Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом

Вяловою Іриною Михайлівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради (надалі - КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР) - Самойлова Андрія Леонідовича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначає, що з 01 лютого 2017 року працює водієм автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СШМД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР.

Наказом головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР Самойлова А. за № 256/к/тр від 29 березня 2022 року з 31 березня 2022 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором.

З текстом зазначеного наказу його було ознайомлено 29 березня 2022 року під підпис, однак його копію було видано лише 27 квітня 2022 року, а не в день звільнення. Позивач вважає такий наказ незаконним, посилаючись на те, що його звільнення було проведено з порушенням трудового законодавства, не було систематичності невиконання ним посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а тому відсутні підстави для його звільнення. Вважає, що незаконним звільненням були порушені його трудові права.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 256/к/тр про припинення трудового договору (контракту) за сумісництвом від 29 березня 2022 року КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР, поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СШМД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 31 березня 2022 року до дня прийняття рішення судом.

17 травня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що наказ про припинення трудового договору (контракту) №256/к/тр технічно було виготовлено 29 березня 2022 року працівником відділу кадрів КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР на підставі рапорту старшої медсестри станції швидкої медичної допомоги (далі - СШМД) м. Первомайська ОСОБА_4. від 28 березня 2022 року у відповідності до законодавства. У зв`язку з тим, що 31 березня 2022 року не був робочим днем для ОСОБА_1 , цей наказ був відсканований та надісланий до Первомайської СШМД електронною поштою для негайного ознайомлення позивача з ним, отримання його копії, а також для ознайомлення старшої медсестри Первомайської СШМД для врахування при складанні графіку роботи на наступний місяць. Цього ж дня, 29 березня 2022 року, позивач ознайомився з текстом вказаного наказу, підписав його, проставив дату 29 березня 2022 року та зазначив, що він з наказом не згоден. Видати позивачу копію наказу про припинення трудового договору та трудову книжку у день звільнення було неможливо, оскільки остання зміна позивача була з 29 березня 2022 року по 30 березня 2022 року. Від отримання вказаних документів поштою позивач відмовився і повідомив, що забере їх особисто, коли буде в м. Миколаєві. Саме за таких обставин копія наказу і трудова книжка позивачем була отримана 27 квітня 2022 року, коли він особисто з`явився до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ММР в м. Миколаєві. Також представник відповідача зазначив, що позивача звільнено за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. 27 січня 2022 року до позивача було застосоване громадське стягнення у вигляді товариського зауваження за результатами засідання робочої групи Первомайського СЕ(Ш)МД, що було оформлено протоколом, а 25 березня 2022 року позивач повторно протягом року допустив порушення трудової дисципліни. За таких обставин вважає, що має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, а тому звільнення позивача є законним.

20 червня 2022 року до суду від представника позивача - адвоката Дорова А.О. надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечував проти наведених у відзиві аргументів, підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

24 червня 2022 року до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, у яких він просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2022 року у справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №484/1308/22, провадження №2/484/695/22, за позовом ОСОБА_1 до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР про визнання протиправним протоколу про застосування дисциплінарного стягнення, яке ухвалою того ж суду від 29 листопада 2022 року поновлено.

Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору керівника КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР - головного лікаря Самойлова Андрія Леонідовича.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 протягом року двічі допустив порушення покладених на нього посадовою інструкцією водія виїзної бригади обов`язків та трудової дисципліни (відповідно до ст. 151 КЗпП України строк дії дисциплінарного стягнення один рік), за що до нього було застосовано заходи громадського стягнення у вигляді товариського зауваження (протокол робочої групи від 27 січня 2022 року) та дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (наказ №256/к/тр від 29 березня 2022 року). При цьому порушення від 25 березня 2022 року було грубим і зухвалим. Громадське стягнення, яке було застосовано до позивача 27 січня 2022 року не було визнане протиправним і скасоване в установленому законом порядку. Таке стягнення передбачене КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення, Статутом закладу, Колективним договором і Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, факти невиконання позивачем покладених на нього посадових обов`язків та трудової дисципліни дійсно мали систематичний характер, належним чином зафіксовані відповідними рапортами, протоколом засідання робочої групи, письмовими поясненнями про порушення трудової дисципліни, та повністю знайшли своє підтвердження у суді. Суд вважав, що громадське стягнення у виді товариського зауваження може бути враховане для встановлення ознаки систематичності під час звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому доводи позивача щодо несвоєчасного вручення йому наказу (розпорядження) №256/к/тр від 29 березня 2022 року про припинення трудового договору (контракту) не впливають на вирішення справи, оскільки із текстом наказу позивача було ознайомлено того ж дня - 29 березня 2022 року, про що він особисто розписався.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник позивача - адвокат Вялова І.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оскаржуваний наказ про звільнення не містить жодного факту допущеного невиконання позивачем покладених на нього трудових обов`язків, а місить лише посилання як на підставу звільнення - анонімний рапорт старшого фельдшера Первомайської СЕ(Ш)МД без зазначення дати рапорту та прізвищі фельдшера. Разом з тим, ні у доповідній записці, ні в оскаржуваному наказі про звільнення не зазначено який проступок (порушення посадових обов`язків) вчинив позивач, що стало підставою для його звільнення. При цьому посилання в Протоколі засідання робочої групи Первомайської СЕ(Ш) МД КНП «МОЦЕМД та МК «МОР від 27 січня 2022 року щодо створення ним напруженої атмосфери на робочому місці (конфліктних ситуацій в бригаді) та інші обставини наведені в даному протоколі не може вважатися порушенням трудової дисципліни, і отже підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що наказом №46-к від 26 січня 2017 року ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року прийнято водієм автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР (т. 1 а.с.79).

На підставі наказу № 46-к-а від 26 січня 2017 року з 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом на таку ж саму посаду водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР (т. 1 а.с.67).

В КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР діє профспілка, проте позивач не є її членом.

27 січня 2022 року на підставі пояснювальної записки старшої медичної сестри Первомайської СЕ(Ш)МД ОСОБА_4. від 19 січня 2022 року, яка просила прийняти міри до позивача, за розпорядженням заступника головного лікаря з оперативної та медичної роботи служби екстреної медичної допомоги, медицини катастроф та цивільного захисту населення Донець І.П. була скликана робоча група для розгляду питання щодо виконання функціональних обов`язків та трудової дисципліни водія виїзної бригади ОСОБА_1 .

Підставою для розгляду вказаного питання відносно ОСОБА_1 згідно пояснювальної записки стала неадекватна поведінка, постійний конфлікт з керівництвом бригади - лікарем ОСОБА_6 . За час епідемії Covid - 19 протягом 2021 - 2022 років намагався встановити чергу на обслуговування викликів до хворих з Covid - 19, про що дзвонив диспетчерам та заступнику головного лікаря Донець І.П . При обслуговуванні виклику по вул. Київській намагався керувати лікарем ОСОБА_6 , погрожуючи бійкою. Довгий час керівник бригади намагався улагодити дисципліну в бригаді самотужки та замовчував про всі випадки, але водій ніяких висновків не зробив.

За результатами розгляду вказаних фактів Протоколом засідання робочої групи Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР б/н від 27 січня 2022 року за порушення етичних принципів поведінки, неодноразове створювання конфліктних ситуацій в бригаді ОСОБА_1 було оголошено товариське зауваження та попереджено його про неприпустимість ганебної поведінки в подальшому (т.1 а.с.46).

28 березня 2022 року рапортом старшої медичної сестри СШМД м. Первомайська ОСОБА_4. до відома головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР було доведено факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, який полягав у тому, що 25 березня 2022 року при обслуговуванні виклику № 123 до хворої ОСОБА_7 за адресою: с. Синюшин Брід Первомайського району Миколаївської області, що в 25 км від міста, між лікарем ОСОБА_6 та водієм ОСОБА_1 виник конфлікт, в результаті якого водій заблокував двері кабіни та залишив лікаря на вулиці (т. 1 а.с.43).

З приводу конфлікту 25 березня 2022 року водій ОСОБА_1 та лікар ОСОБА_6 надали керівництву свої письмові пояснення (т. 1 а.с. 48-49).

Так у своєму рапорті лікар ОСОБА_6 зазначав, що 25 березня 2022 року бригада № 121 (у складі лікар - ОСОБА_6., ф-р ОСОБА_8 та водій ОСОБА_1 ) обслуговували виклик № 123 до хворої ОСОБА_7 , що проживає у с. Синюшин Брід Первомайського району. ДS: Covid - 19 (+) від 22.03.22р., 15 років тому видалена нирка зліва. Хвору було вирішено госпіталізувати до інфекційного відділення Первомайської ЦРЛ і вона знаходилася у салоні автомобіля у супроводі ф-ра ОСОБА_8 .. Він, знявши захисний костюм, перчатки та захисний щіток хотів сісти до кабіни автомобіля разом з водієм. Але водій ОСОБА_1 не пустив його до кабіни, заблокував двері та поїхав з місця виклику, залишивши його у с. Синюшин Брід. До станції швидкої допомоги у м. Первомайськ добирався попутним транспортом.

ОСОБА_1 у пояснювальній записці вказував, що 25 березня 2022 року він у складі бригади №121 поїхали на виклик в с. Синюшин Брід (підтверджений ковід). Лікар ОСОБА_6 та фельдшер ОСОБА_8 пішли у хату до хворого. Після того, як вони вийшли із хати з хворою жінкою для транспортування її до медичного закладу, фельдшер сіла з хворою в салон, а лікар сів до водія в кабіну. Він сказав, щоб лікар їхав у будці - той відмовився. Він дзвонив на 103 розмовляв з диспетчером. Він сказав щоб лікар сідав у будку швидкої, той ще раз відмовся. Фельдшер підключила хвору до кисню і вони поїхали до медичного закладу. Лікар залишився в селі та приїхав до СМШД із дочкою хворої. Вони з фельдшером здали хвору в ЦРЛ та приїхали на СМШД.

Наказом (розпорядженням) головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР №256/к/тр від 29 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з 31 березня 2022 року з посади водія автотранспортних засобів, екстреної медичної допомоги, виїзної бригади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором. Підставою звільнення зазначено рапорт старшого фельдшера Первомайської СЕ(Ш)МД (т.1 а.с.10, 44).

Копію наказу №256/к/тр від 29 березня 2022 року відповідачем було направлено на електронну адресу Первомайської станції швидкої медичної допомоги (СШМД) для врахування при складанні графіку роботи на наступний місяць, а також для негайного ознайомлення позивача.

З вказаним наказом про звільнення, ОСОБА_1 ознайомився під підпис того ж дня - 29 березня 2022 року та особисто зазначив: «не згоден».

Твердження позивача щодо незаконності наказу, зокрема і тому, що на момент ознайомлення з ним той не був підписаний головним лікарем, спростоване відповідачем з огляду на технічну помилку.

Крім того, наказом №257/к/тр КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради від 29 березня 2022 року про припинення трудового договору (контракту) за сумісництвом ОСОБА_1 звільнено з 31 березня 2022 року з посади водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором (т.1 а.с.11).

Видати трудову книжку позивачу в день звільнення не виявилося можливим, оскільки остання робоча зміна (чергування у бригаді) позивача була 29.03.2022 - 30.03.2022. На пропозицію начальника відділу кадрів КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР Смирнової О.А. отримати трудову книжку засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 відмовився та повідомив, що забере її особисто як тільки в нього буде така нагода, про що складено Акт від 30 березня 2022 року про відмову отримати трудову книжку (т. 1 а.с.45).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки не було систематичності невиконання ним посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а тому відсутні підстави для його звільнення.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (у редакції на час звільнення позивача) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.

Згідно зі статтею 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).

Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто орган, правомочний застосовувати дисциплінарні стягнення повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві.

Відповідно до ст. 152 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу.

Як встановлено судом, що відповідно до п.9.4 Статуту КНП «Миколаївський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» МОР виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором.

Пунктом 3.2.1. Колективного договору (послідуючими змінами) передбачено, що працівники зобов`язані знати та виконувати посадові інструкції, «Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «МОЦЕМД та МК» МОР, вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, протипожежної безпеки тощо.

Основні обов`язки працівників передбачені у розділі 3 Правила внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінного, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір; вчасно приходити на роботу, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватись від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки; додержуватися зобов`язань з охорони праці, передбачених колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку закладу, установи, організації, підприємства та інш.

Відповідно до посадової Інструкції водія виїзної бригади, затвердженої головним лікарем 01 листопада 2017 року, та з якою ознайомлений позивач, про що свідчить його підпис, водій спеціалізованого санітарного автомобіля, який є членом виїзної бригади Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (далі-Центру), забезпечує транспортування медичних працівників та оснащення бригади до місця виклику, надання першої медичної допомоги постраждалим при надзвичайних ситуаціях, транспортування пацієнтів у супроводі медичних працівників. Водій підпорядковується завідуючому відділом з надання консультативної та екстреної медичної допомоги, водію-механіку, черговому диспетчеру, а в оперативній роботі - керівнику виїзної бригади, фельдшеру-диспетчеру та старшому черговому медичного працівнику Центру (п.1.1, 1.4.). Водій виконує правила внутрішнього трудового розпорядку Центру, дотримується правил охорони праці, відповідно до діючих Інструкцій та законодавчих актів України. Правил особистої гігієні (п.2.2.). Забезпечує доставку медичних працівників та оснащення виїзної бригади Центру до місця призначення у найкоротші строки та оптимальним маршрутом (п.2.4). Володіє навичками надання першої медичної допомоги в екстрених ситуаціях, бере участь у наданні екстреної медичної допомоги та перенесені постраждалих (п.2.5). Забезпечує перевезення хворих і потерпілих до місця призначення. (п.2.6). Допомагає медичному персоналу при наданні екстреної медичної допомоги хворим і потерпілим (переносить хворих та постраждалих, особисто відчиняє задні двері автомобіля, встановлює ноші з хворим в салоні автомобіля, зачиняє задні двері автомобіля (2.12). Водій повинен знати правила поведінки на місці виклику, на місці надзвичайної події, в осередку масового ураження та особливо небезпечних карантинних інфекцій (п.5.6). За недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку Центру водій несе відповідальність (п. 4.8).

Однак, у порушення цієї посадової інструкції (п.п. 1.1., 1.4., 2.4, 5.6), розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, 25 березня 2022 року при обслуговуванні виклику в с. Синюшин Брід Первомайського району Миколаївської області в результаті конфлікту між лікарем та водієм виїзної бригади, спровокованому ОСОБА_1 , внаслідок якого останній залишив лікаря бригади на місці виклику.

Про вказане порушення, а також інші порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 пояснили свідки, допитані під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працює лікарем швидкої і є керівником виїзної бригади. За два роки пандемії процедура виїзду по виклику до хворих на COVID 19+ відпрацьована, існують затверджені протоколи. 25 березня 2022 року, він, будучи керівником виїзної бригади, разом з водієм ОСОБА_1 та старшим фельдшером ОСОБА_8 поїхали на виклик в с. С. Брід Первомайського рану Миколаївської області до хворої на COVID 19+. Він та фельдшер були одягнені відповідно до протоколу, у захисні костюми. Після огляду пацієнтки встановили, що необхідна її госпіталізація, хворій потрібен був кисень. Хвору посадили в салон швидкої разом з фельдшером ОСОБА_8 і повинні були доставити її до лікарні. Він мав намір сісти до кабіни з водієм. Перед цим на вулиці він зняв свій захисний костюм, щиток, рукавички та поклав їх до спеціального мішку, але водій ОСОБА_1 категорично заборонив йому сідати до кабіни з ним, заблокував двері та не впустив його у машину. При цьому висловлювався нецензурною лайкою, дзвонив диспетчеру, на гарячу лінію і говорив, що він з ним не поїде. Ніхто не підтвердив, що він не може їхати, тоді водій заблокував двері, залишив його на місці виклику в с. С. Брід і уїхав. При цьому в його адресу висловлювався грубо, вів себе неналежно. До лікарні він добирався самостійно. Потім написав рапорт про цей випадок. Поведінку водія ОСОБА_1 засуджував, звертався до головного лікаря з рапортом та надавав свої письмові пояснення. Вказав, що ОСОБА_1 і раніше неодноразово порушував свої посадові обов`язки, поводився зухвало. Коли везли дітей до м. Миколаєва, гнав зі швидкістю 150 км/год і не реагував на зауваження, їздив на червоний сигнал світлофора. Коли була пожежа бензовоза, не виконав вимогу про виїзд з місця, а заїхав прямо на АЗС, звідки вже його вигнала тероборона. Він постійно піддавав всіх небезпеці, створював конфліктні ситуації. З приводу порушень трудової дисципліни до ОСОБА_1 раніше було застосовано товариське зауваження колективу, ще до війни. Це відбулось на зборах колективу, де були присутні водії, механік, поіменно всіх не пам`ятає. Це відбулось, коли ще головним лікарем був ОСОБА_12 , який також був присутній. Протокол зборів про товариське зауваження підписали того ж дня. Всі члени колективу проголосувати за, ОСОБА_1 не був присутній на тих зборах, чому не знає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером виїзної бригади. Разом з водієм ОСОБА_1 та лікарем ОСОБА_6 вони поїхали на виклик в с. С. Брід Первомайського району Миколаївської області до хворої на COVID 19+. Після огляду хворої лікарем, виникла необхідність у її госпіталізації. Вона разом з хворою сіли позаду в автомобіль швидкої допомоги, а лікар ОСОБА_6 зачинив їм двері в салон авто і на вулиці зняв свій захисний костюм, обробив руки. Про що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 говорили біля 20 хвилин, вона не чула. Так як хвора потребувала кисню, задихалася і нервувала, її треба було доставити до лікарні. Водій ОСОБА_13 запитав у неї чи можна їхати, на що вона відповіла, що так. При цьому лікар ОСОБА_6 залишився на вулиці, на місці виклику. Вона про це знала. Хвору до лікарні супроводжувала лише вона, як фельдшер. Також пояснила, що раніше до ОСОБА_1 не було нарікань з приводу роботи. У протоколі про товариське зауваження вона розписалася, але на самих зборах не була. Більше з цього приводу нічого пояснити не могла. Спочатку пояснила, що підписала протокол у березні, потім, під час допиту ОСОБА_4. - що у квітні.

У своїх поясненнях свідок ОСОБА_14 зазначав, що він працює механіком бригади швидкої допомоги, але в іншій бригаді, ніж ОСОБА_1 25.03.2022 року, будучи у складі своєї виїзної бригади разом з фельдшером, він був на шиномонтажі. В цей день він бачив, як лікар ОСОБА_6 йшов пішки. Пізніше дізнався, що водій залишив його на місці виклику у с. Синюшин Брід, не пустив його в кабіну автомобіля швидкої допомоги. Зазначив, що ОСОБА_1 завжди конфліктував з керівництвом, не хотів проходити медичні огляди. Щодо нього розглядалося питання на засіданні робочої групи, ще коли головним лікарем був ОСОБА_12 . Це було приблизно в січні - лютому 2022 року. Він був там присутній. ОСОБА_1 там не було. Були ОСОБА_12 , старша медсестра ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та інші.

Свідок ОСОБА_4 пояснювала, що вона працює старшою медичною сестрою ШМД в м. Первомайську. 25 березня 2022 року виїзна бригада у складі водія ОСОБА_1 , лікаря ОСОБА_6 та фельдшера ОСОБА_8 поїхали на виклик в с. Синюшин Брід Первомайського району до хворої на COVID 19+. Потім їй подзвонив лікар ОСОБА_6 і сказав, що водій залишив його на місці виклику. При цьому водій ОСОБА_1 на дзвінки не відповідав. Вона подзвонила фельдшеру і та сказала, що вони їдуть, везуть хвору, лікаря залишили в селі, бо він посварився з водієм і той заблокував двері та поїхав без нього. Потім ОСОБА_8 подзвонила і сказала, що дочка хворої буде їхати і підбере лікаря. ОСОБА_1 і ОСОБА_8 приїхали на базу і розказали, що сталося, вони обидва писали пояснення з цього приводу. ОСОБА_1 сказав, що у нього здали нерви. Лікар мав право сісти в кабіну до водія, тому що він зняв захисний одяг і обробив руки. Після цього він міг навіть їхати на інший виклик. Вона просила ОСОБА_1 вибачитись, але він не захотів. Вона не могла замовчати такий факт і доповіла в центр. Раніше ОСОБА_1 мав усні нарікання, тому що часто висловлювався нецензурною лайкою в бік лікаря та головного лікаря, коли його посилали до «ковідних» хворих. У січні 2022 року у ОСОБА_1 та лікаря ОСОБА_6 був подібний конфлікт, з приводу якого вона писала пояснювальну записку щодо перевезення хворих до м. Миколаєва. На підставі цієї записки 27 січня 2022 року була скликана робоча група (колектив), на засіданні якої за результатами розгляду до ОСОБА_1 було застосовано товариське зауваження. Це передбачено Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тоді ще був головним лікарем в м. Первомайську ОСОБА_20 . Рішення про створення робочої групи відсутні, це були збори зміни. Всі були присутні і ознайомлені з рішенням. ОСОБА_8 також там була. ОСОБА_1 не було. Він з нецензурною лайкою стукнув дверима та пішов. Завжди себе так поводив. З наказом про звільнення ОСОБА_1 знайомила вона. На копії наказу дійсно був відсутній підпис головного лікаря, але це була електронна копія, яка прийшла електронною поштою. За оригіналом слід було їхати в м. Миколаїв. Наказів про звільнення було два: по основній роботі і за сумісництвом.

Так, Розділом VІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку, наданими відповідачем, діючими на час застосування до позивача дисциплінарного стягнення, передбачено, що порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудовим договором обов`язків тягне за собою вжиття заходів дисциплінарного стягнення або громадського впливу.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі стягнення: догана, звільнення.

Пунктом 5.5 Колективного договору передбачено застосування заходів громадського впливу. У розділі 1 Правил внутрішнього трудового розпорядку зазначено про те, що відносно окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Як встановлено, 27 січня 2022 року ОСОБА_1 оголошувалося товариське зауваження за порушення етичних принципів поведінки, неодноразове створювання конфліктних ситуацій в бригаді, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки та правил поведінки на місці виклику, на місці надзвичайної події, в осередку масового ураження та особливо небезпечних карантинних інфекцій (п.5.6) та Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується протоколом засідання робочої групи Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР б/н від 27 січня 2022 року.

Зазначене громадське стягнення у вигляді товариського зауваження позивачем оскаржувалося у судовому порядку, проте ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 року позовна заява за клопотанням представника позивача - адвоката Вялової І.М. була залишена без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Отже, товариське зауваження є чинним, а відтак підлягає врахуванню під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, ОСОБА_1 25 березня 2022 року було повторно порушено вимоги (п.п. 1.1., 1.4., 5.6) посадової Інструкції та Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР.

За такого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 порушив покладені на нього трудові обов`язки, у зв`язку з чим протоколом засідання робочої групи Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР б/н від 27 січня 2022 року застосовано громадське зауваження у виді товариського зауваження,проте вжиті заходи не дали позитивних наслідків і він знову допустив порушення вимог (п.п. 1.1., 1.4., 5.6) посадової Інструкції та Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР, тому звільнення відбулося з дотриманням вимог пункту 3 частини першої статті 40, статей 147, 148 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваний наказ про звільнення не містить жодного факту допущеного невиконання позивачем покладених на нього трудових обов`язків, не заслуговують на увагу, оскільки підставою для звільнення зазначено рапорт старшого фельдшера Первомайської СЕ(Ш)МД, в якому чітко викладені фактичні обставини щодо порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, які знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Також не можуть бути прийняті до уваги твердження про те, що посилання в Протоколі засідання робочої групи Первомайської СЕ (Ш) МД КНП «МОЦЕМД та МК «МОР від 27 січня 2022 року щодо створення ним напруженої атмосфери на робочому місці (конфліктних ситуацій в бригаді) не є порушенням трудової дисципліни, оскільки громадське стягнення у виді товариського зауваження як встановлено судом було застосовано за порушення п. 1.1., 5.6 Посадової інструкції та Розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку. До того, вказаний протокол на час звільнення не був визнаний незаконним у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній інстанції на те, що водій під час виклику діяв відповідно до Постанови Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2020 року № 56 «Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо засобів та способів проведення експрес-дезінфекції автомобілів екстреної медичної допомоги у максимально короткі строки та з мінімальним залученням персоналу» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17.09.2020 року №2122 «Про внесення змін до Стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)» не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказані нормативні акти передбачають, зокрема вимоги до водія під час транспортування пацієнтів з підозрою на короновірусну хворобу COVID-19 як при роздільних зонах для пацієнта та водія, так і в ізольованих відділеннях, а також дезінфекції автомобіля і ніяким чином не передбачають не можливості знаходження лікаря у кабіні водія під час транспортування пацієнта.

До того ж, відповідно до посадової інструкція лікаря виїзної бригади, лікар підпорядковується головному лікарю центру, завідуючому відділення, а в оперативній роботі диспетчеру та старшому черговому медичному працівнику Центру. Лікар є керівником та організатором роботи всієї бригади, в тому числі водія (п.1.3).

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Отже, розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Вяловою Іриною Михайлівною - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.