Ухвала

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 562/25/21

провадження № 61-7976ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня

2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» (далі - ТОВ «ГІГ-АНТ») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 23 червня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 7/2306/06-2, згідно з умовами якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 22 000 доларів США на 360 місяців зі сплатою 10 відсотків річник за користуванням кредитом. Відповідно до укладених договорів поруки фінансовими поручителями є ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які несуть солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення сум кредиту.

16 січня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ГІГ-АНТ» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N014029, за яким право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлено позивачу.

Позивач вказував, що свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти. У свою чергу ОСОБА_6 належним чином не виконувала взяті за договору зобов`язання, графіку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання умов договору надають позивачу право стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом. На підставі вищевказаного позивач просив позов задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 893,26 доларів США, що еквівалентно 533 932,96 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області

від 02 грудня 2021 року позов ТОВ «ГІГ-АНТ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_5 на користь ТОВ «ГІГ-АНТ» заборгованість за кредитним договором № 7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року в сумі 18 893,26 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року змінено, викладено абзац 2 резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з кожного окремо, солідарно з ОСОБА_4 , на користь ТОВ «ГІГ-АНТ» заборгованість за кредитним договором № 7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року в сумі 18 893,26 доларів США».

15 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожен з них окремо, засобами поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю та спливом позовної давності.

Касаційні скарги є ідентичними за змістом одна одній.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому позовна вимога про стягнення заборгованості є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 18 893,26 доларів США, що еквівалентно

533 932,96 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа № 562/25/21 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

При цьому, Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційних скарг, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Рівненського апеляційного суду від 16 березня

2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська