ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1518/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1858/20 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідачаНовікова О. М.,
суддів:Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,
за участю секретаря Широкової Г. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Автокооперативу «ЗНАМЯ» про визнання недійсним та скасування актів правління гаражного Автокооперативу «ЗНАМЯ» та зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Автокооператив «ЗНАМЯ» про визнання добросовісним набувачем майна та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Автокооперативу «Знамя», посилаючись на те, що 07.03.2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики. Згідно цього договору, він позичив ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5 450 євро з умовою повернення 07.06.2014 року. ОСОБА_4 в якості застави та гарантії повернення вище вказаних коштів, передала йому металевий гараж № НОМЕР_1 , котрий належав їй та знаходиться в Автокооперативі «Знамя» за адресою м. Черкаси вул. Одеська 28. У разі не повернення коштів у зазначений термін вказаний гараж переходить у його власність.

11.03.2014, головою Автокооперативу «Знамя» Галетою В.І. були оформлені відповідні документи (Акт переоформлення гаража № 524 від 11.03.2014 року на підставі заяви ОСОБА_4 ) про передачу йому права власності на гараж № НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 позичені кошти не повернула. Розписку він їй віддав, а натомість металевий гараж № НОМЕР_1 залишився у його власності. В червні 2014 року між ним та ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про те, що вона тимчасово, до повернення боргу, продовжує користування гаражем, зобов`язавшись при цьому сплачувати від його імені членські внески, для чого їй були надані ключі та розрахункова книжка. Після погашення боргу гараж мав бути повернутий у власність ОСОБА_4

14.12.2016 позивач від голови Автокооперативу «Знамя» Галети В.І. дізнався, що він виключений з членів автокооперативу на підставі його ( ОСОБА_1 ), нібито власноручно написаної заяви від 19.08.2016. В цей же день право власності на гараж № НОМЕР_1 було оформлено на ім`я дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .

Виявилося, що заява про виключення його з членів Автокооперативу «Знамя» від 19.08.2016 була написана від його імені невідомою особою. Його підпис був також підроблений у Акті переоформлення гаража № 524 від 19.08.2016 про передачу ОСОБА_3 права на гараж.

З цього приводу, за результатами розгляду його заяви Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження за кваліфікацією події, передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України, котре внесене до реєстру досудових розслідувань за № 0009719, по якому ОСОБА_1 визнано потерпілим. Співробітники поліції вилучили документи про переоформлення спірного гаражу.

Висновком експерта від 02.08.2017 підтверджено, що заява від 19.08.2016 про виключення його з членів Автокооперативу «Знамя» та складений на її підставі акт переоформлення гаража № 524 від 19.08.2016 про передачу ОСОБА_3 права власності на цей гараж були підписані не ОСОБА_1 . Тобто вказані документи не могли бути підставою для передачі правлінням автокооперативу «Знамя» права власності на металевий гараж № НОМЕР_1 в цьому автокооперативі ОСОБА_3

29.10.2019, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0009719, він дізнався, що 12.09.2017 ОСОБА_3 продала металевий гараж № НОМЕР_1 в автокооперативі «Знамя» громадянці ОСОБА_2 .

Перехід права власності на гараж № НОМЕР_1 голова автокооперативу Галета В. І. оформив актом переоформлення гаража №524 від 12.09.2017 на підставі відповідних заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 12.09.2017 року.

Таким чином позивач був позбавлений права власності на металевий гараж № НОМЕР_1 гаражного автокооперативу «Знамя» в м. Черкаси і до цього часу не має можливості володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним гаражем.

У зв`язку з цим, уточнивши свої позовні вимоги та залучивши в якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним Акт переоформлення гаража автокооперативу «Знамя» № 524 від 19.08.2016 року про перехід права власності на гараж № НОМЕР_1 цього ж автокооперативу від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_2 з її незаконного володіння на його, ОСОБА_1 , користь гараж № НОМЕР_1 в автокооперативі «Знамя».

21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , не погоджуючись з позовними вимоги, звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому вказала, що в серпні 2017 року вона за допомогою батька придбала гараж в Автокооперативі «Знамя», який знаходиться неподалік будинку де вони мешкають.

11.09.2017 року в присутності голови автокооперативу Галети В.І., в приміщенні адміністрації автокооперативу «Знамя», ОСОБА_4 передала голові автокооперативу заяву про вихід її дочки ОСОБА_3 із кооперативу, а вона, ОСОБА_2 , написала заяву про вступ до кооперативу «Знамя» та підписала Акт переоформлення гаража № НОМЕР_1 та сплатила вступний внесок. Також Акт переоформлення гаражу був засвідчений підписом голови автокооперативу та печаткою автокооперативу.

Після підписання вищевказаних документів їй передали книжку члена автокооперативу, а вона, за погодженням зі ОСОБА_3 , сплатила ОСОБА_4 обумовлену плату за придбання гаражу в сумі 24 000,00 гривень, після чого через отримала ключі від гаража.

Вищевказані обставини щодо купівлі-продажу вказаного гаражу не давали підстав сумніватись у легітимності укладеної угоди та особі продавця. З моменту придбання вказаного гаража вона добросовісно сплачує всі внески в автокооператив.

У зв`язку з цим, просила визнати її, ОСОБА_2 , добросовісним набувачем майна, а саме: металевого гаража № НОМЕР_1 який знаходиться в Автокооперативі «Знамя» та визнати за нею право власності на вказаний гараж.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Рішення обґрунтовано тим, що звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 фактично пропустив трирічний строк позовної давності. Тому у первісному позові відмовив за спливом строку позовної давності. Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 , суд вказав, що він також задоволенню не підлягає з тих підстав, що судом відмовлено в задоволенні первісного позову, а в судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що право власності на спірний гараж ОСОБА_2 порушено ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 . Судом встановлено, що ОСОБА_2 на даний час користується спірним гаражем та добросовісно сплачує внески за його користування, про що надано копії відповідних квитанцій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог. В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт вказує, що суд у рішенні застосував строки позовної давності. При цьому, пославшись на постанову Великої Палати від 14.11.2018, вказав що застосовувати строк позовної давності необхідно у разі встановлення порушеного права позивача, але при цьому в рішенні вказав, що позивач не надав достовірних доказів того, що перехід права власності на спірний гараж від нього до ОСОБА_3 відбувся неправомірно, що давало б підстави визнати вказаний акт переоформлення недійсним. Отже в позові в такому випадку слід відмовляти через необґрунтованість.

Вказує, що причини, вказані в заяві позивача ОСОБА_1 про визнання причин пропущення строку звернення до суду, були поважними та сталися протягом строку, який відведений законом для звернення до суду. Відповідні копії документів були приєднані до заяви, проте суд при прийнятті рішення не взяв їх до уваги.

Також позивач вказує, що в ході розгляду справи надано достатньо доказів для встановлення факту незаконного та поза межами його волі вибуття з його володіння гаража № НОМЕР_1 в Автокооперативі «Знамя».

У відзивах на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 та адвокат Лавриненко Є. Ю., діючий в інтересах ОСОБА_3 , вказують, що суд вірно застосував строки позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_1 знав про порушення його прав ще з 14 грудня 2016 року, внаслідок чого обрав один із способів захисту такого права, шляхом подачі заяви до правоохоронних органів. Просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши сторони, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції у заяві про виключення з членів Автокооперативу «Знамя» від 19.08.2016, поданої від імені ОСОБА_1 , вказано, що позивач просить виключити його з членів Автокооперативу «Знамя». На тому ж аркуші міститься заява ОСОБА_3 , в якій вона просить прийняти її у члени вказаного авто кооперативу ( т. 2 а.с.55,54).

Також у Акті переоформленян гаража № НОМЕР_1 вказано, що старий власник ОСОБА_1 передає вказаний гараж новому власнику ОСОБА_3 .

За результатами розгляду заяви позивача Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження за кваліфікацією події, передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України, котре внесене до реєстру досудових розслідувань за № 0009719, по якому ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Згідно з висновком експерта від 02.08.2017 року підписи від імені ОСОБА_1 на заяві голові автокооперативу «Знамя» від 19.06.2016 року та на акті переоформлення гаражу № НОМЕР_1 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою ( т. 1 а.с. 18-24).

В подальшому, а саме 12.09.2017 року ОСОБА_3 продала металевий гараж № НОМЕР_1 в автокооперативі «Знамя» громадянці ОСОБА_2 . Перехід права власності на гараж № НОМЕР_1 оформлено актом переоформлення гаража № НОМЕР_1 від 12.09.2017 року на підставі відповідних заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 12.09.2017 року ( т.1 а.с. 23,24).

З моменту придбання вказаного гаража ОСОБА_2 добросовісно сплачує всі внески в автокооператив, про що надано копії відповідних квитанцій (а.с.96-101).

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що позивач знав про порушення його права з 14 грудня 2016 року. Проведення досудового розслідування по заяві про вчинення кримінального правопорушення, не позбавляло позивача права звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом в цивільному порядку. Тому, звертаючись до суду з позовними вимогами, він фактично пропустив трирічний строк позовної давності. Тому у первісному позові відмовлено за спливом строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або захищений законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його неообгрунтолваність. Лише якщо буде встановлено, що право особи або її інтерес дійсно порушені, але позовна давність сплила, і про це зробила заяву інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Про таке говорить Пленум ВС України ( Постанова від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у судовій справі» п. 11). Такої позиції дотримується і Верховний Суд ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі 3 575/476/16-ц).

Позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до того, що він вважає себе власником гаража № НОМЕР_1 в Автокооперативі «Знамя», який йому передала у власність ОСОБА_4 , за невиконання нею вимог по борговій розписці. Однак, ОСОБА_4 без його відома вказаний гараж переоформила на свою доньку ОСОБА_3 , яка в свою чергу продала цей гараж ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважає, що акт переоформлення гаража № НОМЕР_1 в авто кооперативі «Знамя» від 19.08.2016 про перехід права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є недійсним, а ОСОБА_2 не добросовісний набувач вказаного гаража.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженням позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірний гараж є чи був власністю позивача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. Отже мова у даному спорі іде про членство кожного із учасників справи у Автокоопреративі «Знамя».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, ... діє від імені кооперативу в межах, передбачених Статутом кооперативу.

Згідно із ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Відповідно до Статуту Автокооперативу «Знамя», затвердженого рішенням загальних зборів членів автокооперативу протоколом № 1 від 24.05.2013, Автокооператив «Знамя», строрюється на підставі Конституції України, Закону України «Про кооперацію» інших законодавчих актів України та цього Статуту і набуває юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Згідно з положеннями Статуту ч. 5, п.5.1 п.п а) членом кооперативу може бути громадянин, який досяг 16-ти річного віку, виявив бажання і здатний своєю працею брати участь у виконанні завдань, покладених на кооператив, має приватний транспортний засіб та подав письмову заяву про вступ до кооперативу, постійно проживає і зареєстрований на території м. Черкаси або з інших територій України, при набутті права власності на гараж по спадковості, даруванні та інше.

Отже, з вказаного вбачається, що є перелік умов, за яких особа набуває членства в кооперативі, зокрема, однією з таких, була умова подачі письмової заяви про такий вступ у членство автокооперативу «Знамя» та набуття права володіння на гараж № НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 в свою чергу, повинна була подати заяву про вихід із членства авто кооперативу. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів та документів, на якій підставі ОСОБА_1 став членом авто кооперативу «Знамя» і яким чином до нього перейшов у володіння гараж № НОМЕР_1 .

Крім того, з довідки Автокооперативу «Знамя» від 14.11.2023, за підписом голови кооперативу Макаренко О.С, вбачається, що в переліку документів автокооперативу відсутній протокол рішення зборів членів Автокооперативу «Знамя» про прийняття в члени ОСОБА_1 , в тому числі відсутні протоколи або акти вилучення таких, правоохоронними органами. Таким чином відсутні підстави для визнання актів переоформлення гаража недійсними, оскільки позивачем на доведено факту набуття ним права володіння (власності) на гараж.

Посилання ОСОБА_5 на надані ним документи його членства в автокооперативі є непереконливими і не можуть з достовірністю підтвердити його перебування у членах кооперативу.

Посилання скаржника, що згідно боргової розписки від 07.03.2014, ОСОБА_4 зобов`язалася передати ОСОБА_1 , у разі неповернення боргу, гараж № НОМЕР_1 , не свідчить про набуття ним права власності (які він стверджує) на вказаний гараж, оскільки вказане не відповідає ні Статуту Автокооперативу «Знамя», ні Закону України «Про кооперацію»

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність заяви ОСОБА_1 про вступ у члени Автокооперативу «Знамя» а також рішення зборів членів автокооперативу «Знамя» про прийняття в його члени кооперативу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є або був членом Автокооперативу «Знамя» чи власником спірного гаража. В такому разі немає підстав вважати, що права позивача за первісним позовом порушені.

Розписка ОСОБА_4 від 07.03.2014 року про те, що, в разі неповернення останньою ОСОБА_1 коштів, гараж переходить у володіння ОСОБА_1 на праві власності, не є правовстановлюючим документом. Членська книжка, на якій написано прізвище ім`я по батькові ОСОБА_4 «закреслено, написано ОСОБА_1 », квитанції про сплату членських внесків, довідка АК «Знамя» від 14.12.2016, протокол допиту ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0009719, заява ОСОБА_1 про виключення його з членства автокооперативу, на якій стоїть не його підпис (згідно експертизи в кримінальному провадженні), не підтверджують право власності позивача на спірний гараж та не доводить належними доказами його членство в Автокооперативі «Знамя».

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваня.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову, вказавши, що обраний нею спосіб захисту є неефективним, оскільки не знайшло підтвердження того, що права ОСОБА_2 на спірний гараж якимось чином порушені ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 . Судом встановлено, що ОСОБА_2 на даний час користується спірним гаражем та добросовісно сплачує внески за його користування, про що надано копії відповідних квитанцій.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2023 року підлягає скасуванню та ухваленню нового рішенню про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 по суті спору за необґрунтованістю.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу, адже по суті спору рішення суду змін не зазнало.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2023 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Автокооперативу «ЗНАМЯ» про визнання недійсним та скасування актів правління Автокооперативу «ЗНАМЯ» та зобов`язання вчинити певні дії та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Автокооператив «ЗНАМЯ» про визнання добросовісним набувачем майна та визнання права власності на майно відмовити.

Витрати скаржника по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за особою, яка подала скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2023 року.

Судді