ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Суми

Справа №587/494/23

Номер провадження 22-ц/816/1505/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року у складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 серпня 2021 року о 16 год. 35 хв. в м. Кролевець Сумській області відбулась ДТП, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.н. НОМЕР_1 здійснила наїзд на її матір - ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих травм померла. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та (або) життю третіх осіб була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7592512, який діяв на момент настання ДТП 13 серпня 2021 року. За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за №0000230 за ст. 286 КК України. 30 квітня 2022 року слідчим Конотопського РВ ГУНП в Сумській області винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. 30 грудня 2022 року її представником було надіслано на адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування, зокрема 11421 грн 49 коп. - страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування; 24703 грн 00 коп. - страхового відшкодування витрат на поховання; 36000 грн 00 коп. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою. Проте, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату 50 % страхового відшкодування, зазначаючи, що ДТП сталася з вини потерпілої ОСОБА_3 та 15 лютого 2023 року на її банківські реквізити відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 5710 грн 75 коп. - страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування; 24703 грн 00 коп. - страхового відшкодування витрат на поховання та 18000 грн 00 коп. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно та незаконно зменшив розмір страхового відшкодування, чим порушив її законні права та інтереси, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь 5710 грн 74 коп. недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування та 18000 грн 00 коп. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 5710 грн 74 коп. недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування та 18 000 грн 00 коп. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Не погодившись із судовим рішення, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та увалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує законністю прийнятого товариством рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від заявленого потерпілою розміру, яке узгоджується із положеннями ст. 1193 ЦК України. Зазначає, що саме груба необережність потерпілої ОСОБА_3 та порушення нею пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України сприяла виникненню шкоди.

Звертає увагу і на те, що позивачем було приховано факт добровільної доплати товариством витрат на лікування в сумі 5710 грн 74 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 30 травня 2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Стефківський В.І., посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 13 серпня 2021 року близько 16 год. 35 хв. в м. Кролевець по вул. 8 Березня відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме водій автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснила наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП Мирополець отримала тілесні ушкодження, від яких померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Згідно довідки про причину смерті № 508 від 23 серпня 2021 року, ОСОБА_3 померла у віці 70 років, причиною смерті зазначено: «сполучена тупа травма тіла» (а.с. 12 ).

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дочкою та сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу (а.с. 23, 25).

За фактом вказаної ДТП були внесені відомості до ЄРДР за №0000230 за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Серко М.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000230 від 13 серпня 2021 року за ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, яка мотивована тим, що саме велосипедистка ОСОБА_3 допустила порушення ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП (а.с. 7-8).

Відповідно до полісу № АР7592512, який діяв станом на 13 серпня 2021 року, відповідальність водія транспортного засобу «DAEWOO LANOS» д.н. НОМЕР_1 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та (або) життю третіх осіб була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 9).

27 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мелех Д.О. звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого транспортного засобу та заяви про виплату страхового відшкодування пов`язане із виплатами на лікування в сумі 11421 грн 59 коп., пов`язане із витратами на поховання в сумі 24703 грн 00 коп. та пов`язане із моральною шкодою в сумі 36000 грн 00 коп. (а.с. 27,28, 29).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило представника позивача, що керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням ст. 1193 ЦК України, товариство прийняло рішення про виплату моральної шкоди (п. 27.3 ст. 27 цього Закону) у розмірі 50% - нараховано до виплати 36000 грн 00 коп., фактичних витрат на лікування (ст. 24 цього Закону) нараховано у розмірі 50% та до виплати становлять - 5710 грн 75 коп., витрати на поховання - 24703 грн 00 коп. Страхове відшкодування переведено на власні банківські реквізити ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно представлених заяв про подію (а.с. 26-27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», посилаючись на ст.ст. 1187, 1193 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплачено позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 50 % від заподіяної шкоди. Проте, належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_3 , а ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення щодо розміру страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було мотивовано встановленою виною потерпілої особи у дорожньо-транспортній пригоді, що у силу ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру страхового відшкодування, а не в зв`язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що передбачено п. 36.3 ст. 36 цього Закону.

Частинами 2, 3 статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20), на який посилався заявник в касаційній скарзі.

Встановлено та не заперечується сторонами, що водій автомобіля марки «DAEWOO LANOS» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 не мала технічної можливості запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Натомість, з технічної точки зору, в діях велосипедиста вбачаються невідповідність вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність ОСОБА_3 , яка перед зміною напрямку руху ліворуч в бік смуги руху автомобіля, не переконалася в безпеці початку маневру повороту ліворуч та не відмовилася від його виконання у зв`язку наявністю автомобіля, який рухався в попутному напрямку руху.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

У той же час статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантовано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується страховиком у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 72000 грн (6000 грн х 12), з яких на користь позивача підлягало сплаті 36000 грн (72000 / 2), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №342/709/20.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 5710 грн 74 коп., що відповідає 50% розміру понесених нею витрат на лікування матері, то колегія суддів вважає за можливе взяти до уваги надану відповідачем платіжну інструкцію в національній валюті від 30 травня 2023 року №00095630, з якої вбачається, що 30 травня 2023 року на рахунок позивача було перераховано 5710 грн 75 коп. страхового відшкодування (а.с. 80).

Тобто, з огляду на те, що станом на час ухвалення судового рішення відповідач в добровільному порядку сплатив позивачу розмір недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування, про що не було повідомлено суд сторонами, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову про стягнення недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 18000 грн 00 коп., а в частині стягнення з відповідача 5710 грн 74 коп. недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні цих вимог.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також те, що позивач в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь держави належить стягнути 815 грн 02 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Також, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому КМУ судовий збір в сумі 387 грн 86 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 5710 гривень 74 копійки недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року змінити в частині мотивів задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 18000 гривень 00 копійок недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в сумі 815 гривень 02 копійки за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині Сумського районного суду Сумської області від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України 387 гривень 86 копійок судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов