Справа № 133/369/23
Провадження № 22-ц/801/1952/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуСправа № 133/369/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року, ухвалене суддею Пєтуховою Н.О., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором №200443611 від 27 січня 2016 року у розмірі 86 893,09 грн, а також судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200443611 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 33 374,15 грн із встановленим строком користування з 27 січня 2016 року по 27 січня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL1N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський».

Таким чином банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. У той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитним коштами в повному обсязі у визначений строк.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 10 лютого 2023 року розмір заборгованості відповідача становить 86 893,09 грн, з яких: 29 203,07 грн - заборгованість за кредитом; 57 690,02 грн - заборгованість за відсотками.

Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що господарські операції на підставі кредитного договору проводилися ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до вимог НБУ та умов договору. Заборгованість відповідача розрахована станом на дату укладення договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів, який є достатнім і беззаперечним доказом існування заборгованості. Судом не було в повній мірі досліджено матеріали справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача становить 86 893,09 грн, однак, відсутність в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором позбавляє суд можливості перевірити з якого періоду нарахована та яка існує заборгованість, розмір щомісячних платежів, а отже і правильність нарахування вказаної суми.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 27.01.2016 ОСОБА_1 підписано заяву №200443611, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» надало позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 33 374,15 грн, з встановленим строком користування з 27.01.2016 по 27.01.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 0,0001% річних. Щомісячний платіж за договором становить 2 467 грн, останній платіж - 2 472,51 грн (пункт 2 заяви) (а.с.7-8).

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 15.06.2020, укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги.

За цим договором ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги банку до позичальників, зазначених в Додатку №1 до договору (пункт 1 договору).

У пункті 2 договору зазначено, що розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують в момент відступлення права вимоги.

Наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, а також реєстр прав вимог передаються банком новому кредитору за відповідним актом не пізніше 30 календарних днів із дати настання відкладальної обставини (пункт 5 договору) (а.с.13-16).

Із витягу з Додатку №1 до вказаного договору факторингу вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200443611 від 27.01.2016 в сумі 86 893,09 грн: 29 203,07 грн заборгованість по тілу кредиту; 57 690,02 грн заборгованість за доходами (а.с.17).

ТОВ «Діджи Фінанс» направляло на адресу ОСОБА_1 претензію від 19.12.2022 щодо добровільної сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.18-20). Докази на підтвердження факту вручення цієї претензії відповідачу позивачем не надані.

Вважаючи, що станом на 10.02.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 86 893,09 грн, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ч. 3 та 4 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом , та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин і вимог згаданих вище норм, правильно виходив із того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором, за яким за твердженням позивача у відповідача утворилась зазначена заборгованість, тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення саме такої заборгованості, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, без надання детального розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем, як новим кредитором, розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц.

При цьому апеляційний суд враховує, що за змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За змістом договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, первісним кредитором було передано новому кредитору (ТОВ «Діджи Фінанс») наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги, в тому числі до боржника ОСОБА_1 ..

Однак, ТОВ «Діджи Фінанс» до позовної заяви додано лише заяву ОСОБА_1 №200443611 від 27 січня 2016 року, без документів, які підтверджують розмір заборгованості.

За відсутності розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості встановити суму сплачених позичальником коштів за кредитним договором, а відтак встановити дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, а також, враховуючи строк дії кредитного договору, перевірити правомірність нарахування банком процентів за кредитом, зокрема, період такого нарахування.

Реєстр кредитних договорів до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року сам по собі не підтверджує, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачем, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Як зазначено у ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Апеляційний суд враховує, що матеріали справи не містять відповіді ОСОБА_1 на претензію ТОВ «Діджи Фінанс», як нового кредитора, від 19 грудня 2022 року, а відтак і позиції відповідача щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 будь-які документи за зазначеною в позовній заяві адресою, в тому числі позовну заяву та апеляційну скаргу, не отримав.

Відповідно до наданої органом реєстрації місця перебування та місця проживання особи інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 встановлено, що 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 знятий за місцем реєстрації, а відтак зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача на час розгляду справи невідоме. ОСОБА_1 викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Підсумовуючи апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко