Справа № 755/2224/20
Провадження № 2/761/1158/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В. О.

при секретарі: Ткачук Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди; пені; трьох відсотків річних; інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

В лютому 2020р. позивач ТОВ «Міжнародно-діловий центр» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором найму (оренди) житла, розмір якої станом на 30 листопада 2019р. становив 1040434,86 грн. з яких - 960463,36 грн. - основний борг за договором найму (оренди) житла, 66209,56 грн. - пені, 6219,49 грн. - три проценти річних, 7542,45 грн. - інфляційних втрат, та судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020р. справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 листопада 2018р. між позивачем, як наймодавцем та громадянином України ОСОБА_2 , як наймачем було укладено договір найму (оренди) житла, відповідно до якого, з урахуванням умов додаткової угоди № 2 від 20 листопада 2018р. до договору найму, наймодавець 19 грудня 2018р. передав у строкове оплатне користування наймачу належну позивачу на праві власності 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 224,2 кв.м., балансовою вартістю 41445000,00 грн., на строк по 18 жовтня 2021р. Факт передачі квартири в найм підтверджується актом приймання-передачі квартири в найм від 19 грудня 2018р.

Починаючи з 01 березня 2019р. у відповідності до додаткового договору про зміну сторони у договорі найму було змінено сторону-наймача та, відповідно, всі права та обов`язки наймача по договору найму було передано від ОСОБА_2 , як первісного наймача до відповідача ОСОБА_1 , як нового наймача, в зв`язку з чим відповідно до пункту 2 зазначеного додаткового договору всі права та обов`язки по договору найму перейшли до відповідача ОСОБА_1

29 листопада 2019р. договір найму було достроково припинено на підставі підпункту 9.2.2 пункту 9.2 договору, в зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем договірних грошових зобов`язань.

Станом на дату дострокового припинення договору найму у відповідача виникла заборгованість за договірними платежами у загальному розмірі 960463,36 грн., яка складається: 747744,72 грн. - плати за користування квартирою, 41911,07 грн. - компенсації витрат на управління будинком, 30516,35 грн. - компенсації витрат за спожиті комунальні послуги, 18693,58 грн. - плати за послуги користування паркінгом; 121597,64 грн. - заборгованість з оплати суми доплати за останній місяць користування квартирою, - у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за договором найму.

Крім того, позивач просить стягнути 66209,56 грн. нарахованої пені; 6219,49 грн. штрафні санкції у розмірі 3% річних; 7542,45 грн. сума нарахованої інфляції.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2020р. відкрито провадження по справі, призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Зустрічний позов стороною відповідача не подавався.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

10 травня 2023р. до канцелярії суду було подано письмову заяву представника позивача, в якій останній просив розглянути справу без участі позивача.

Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 19 листопада 2018р. між позивачем, як наймодавцем та громадянином України ОСОБА_2 , як наймачем було укладено договір найму (оренди) житла, відповідно до якого, з урахуванням умов додаткової угоди №2 від 20 листопада 2018р. до договору найму, наймодавець 19 грудня 2018р. передав у строкове оплатне користування наймачу належну позивачу на праві власності 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 224,2 кв.м., балансовою вартістю 41445000,00 грн., на строк по 18 жовтня 2021р. (а.с. 9-16).

Відповідно до пункту 1.11 договору найму сторони погодили, що цей договір не вважається договором оренди житла із викупом відповідно до статті 8101 ЦК України.

Факт передачі квартири в найм підтверджується актом приймання-передачі квартири в найм від 19 грудня 2018р.

Починаючи з 01 березня 2019р. у відповідності до додаткового договору про зміну сторони у договорі найму було змінено сторону-наймача та, відповідно, всі права та обов`язки наймача по договору найму було передано від ОСОБА_2 , як первісного наймача до відповідача ОСОБА_1 , як нового наймача, в зв`язку з чим відповідно до пункту 2 зазначеного додаткового договору всі права та обов`язки по договору найму перейшли до відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 договору найму плата за користування квартирою нараховується з дати підписання акту приймання-передачі квартири в найм і до закінчення строку користування, визначеного підпунктом 5.1.1 пункту 5.1 статті 5 договору найму як 18 жовтня 2021р., крім випадків дострокового припинення дії (розірвання) договору, прямо передбачених в цьому договорі, або в дату припинення дії (розірвання) договору найму.

Пунктом 7.1 статті 7 договору найму встановлено, що плата за користування квартирою за 1 (один) календарний місяць становить суму в гривнях (в т.ч. 20% ПДВ), що є еквівалентом 6000 (шести тисяч) доларів США та розраховується за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату виставлення рахунку наймодавцем.

Згідно пункту 7.2 статті 7 договору найму, наймач зобов`язаний сплачувати плату за користування квартирою щомісячно 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця, за який сплачується плата.

Станом на дату звернення з цим позовом у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Міжнародно-діловий центр» виникла заборгованість по орендній платі за договором найму від 19 листопада 2018р. на загальну суму 747744,72 грн., яка складається з:

- заборгованість за липень 2019р. - 154563,50 грн.;

- заборгованість за серпень 2019р. - 151495,90 грн.;

- заборгованість за вересень 2019р. - 148987,10 грн;

- заборгованість за жовтень 2019р. - 147228,23 грн.;

- заборгованість за листопад 2019р. - 145469,99 грн.

Крім того, у відповідності до пункту 7.4 статті 7 договору найму з урахуванням умов додаткової угоди №1 від 19 листопада 2018р. до нього, відповідач зобов`язався щомісячно відшкодовувати позивачу витрати, пов`язані з оплатою комунальних та інших послуг (інтернет-послуг, телекомунікаційних послуг тощо), а також щомісячно компенсувати витрати на управління будинком в гривнях (в т.ч. ПДВ) в розмірі, що є еквівалентом 336,30 дол. США (триста тридцять шість доларів США та 30 центів). Сплата цих платежів за договором найму мала здійснюватись відповідачем щомісячно на підставі виставлених наймодавцем рахунків протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання такого рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати відправлення такого рахунку.

Станом на дату звернення з цим позовом у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Міжнародно-діловий центр» виникла заборгованість по компенсації витрат на управління будинком за договором найму від 19 листопада 2018р. на загальну суму 41911,07 грн., яка складається з:

- заборгованість за липень 2019р. - 8663,28 грн.;

- заборгованість за серпень 2019р. - 8491,34 грн.;

- заборгованість за вересень 2019р. - 8350,72 грн;

- заборгованість за жовтень 2019р. - 8252,14 грн.;

- заборгованість за листопад 2019р. - 8153,59 грн.

Станом на дату звернення з цим позовом у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Міжнародно-діловий центр» виникла заборгованість по компенсації витрат за спожиті житлово-комунальні та інші послуги за договором найму від 19 листопада 2018р. на загальну суму 30516,35 грн., яка складається з:

- заборгованість за травень 2019р. - 2168,62 грн.;

- заборгованість за червень 2019р. - 2628,93 грн.;

- заборгованість за липень 2019р. - 10646,91 грн.;

- заборгованість за серпень 2019р. - 7447,00 грн.;

- заборгованість за вересень 2019р. - 4096,84 грн;

- заборгованість за жовтень 2019р. - 1765,09 грн.;

- заборгованість за листопад 2019р. - 1762,96 грн.

Крім того, у відповідності до умов додаткового договору від 02 січня 2019р. до договору найму, з січня 2019 р. наймач зобов`язався також щомісячно сплачувати плату за можливість розміщувати свій транспортний засіб в кількості 1 (однієї) одиниці на підземних поверхах (у паркінгу) будинку, в якому ним винаймалася квартира за договором найму. Вартість даної послуги погоджена сторонами як сума в гривнях (в т.ч. ПДВ), що є еквівалентом 150 (ста п`ятидесяти) доларів США та розраховується за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату виставлення рахунку, строк оплати - щомісячно 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця, за який сплачується плата. Дія додаткового договору від 02 січня 2019р. припиняється одночасно з припиненням дії договору найму.

Позивачем надано письмові пояснення від 02 лютого 2022р. щодо того, що правовідносини сторін за додатковим договором від 02 січня 2019р. до договору найму мають ознаки надання послуг та регулюються главою 63 ЦК України, з чим суд погоджується.

Станом на дату звернення з цим позовом у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Міжнародно-діловий центр» виникла заборгованість по платі за послугу по наданню паркомісця для транспортного засобу за договором найму від 19 листопада 2018р. на загальну суму 18693,58 грн., яка складається з:

- заборгованість за липень 2019р. - 3864,08 грн.;

- заборгованість за серпень 2019р. - 3787,39 грн.;

- заборгованість за вересень 2019р. - 3724,67 грн;

- заборгованість за жовтень 2019р. - 3680,70 грн.;

- заборгованість за листопад 2019р. - 3636,74 грн.

Крім того, умовами пунктів 7.5 та 7.7 статті 7 договору найму серед обов`язкових до виконання грошових зобов`язань відповідача було визначено, що в день укладання договору найму наймач зобов`язаний сплатити наймодавцю два платежі гарантійного характеру:

-грошову суму в гривнях у розмірі місячної плати за користування квартирою, за останній місяць користування, яка враховується при остаточних розрахунках між сторонами за договором при припиненні його дії. А також, відповідно до пункту 7.6 договору найму, у разі виникнення заборгованості за будь-якими платежами за договором, наймодавець має право використати даний платіж для погашення такої заборгованості, про що повинен письмово повідомити наймача, зазначивши суму грошових коштів, яку необхідно сплатити наймачем для відновлення розміру платежу, що буде відповідати сумі плати за користування квартирою за останній місяць користування;

-грошову суму в гривнях (в т.ч. ПДВ), що є еквівалентом 6000 (шість тисяч) дол. США, та розраховується за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату виставлення рахунку. Відповідно до пункту 7.8 договору найму, за рахунок цих грошових коштів наймодавець має право відновити знищене або пошкоджене майно та/або здійснити ремонт квартири після закінчення строку користування квартирою або припинення дії (розірвання) цього договору.

Сторони не заперечують та підтверджують, що обидва зазначені платежі були сплачені наймодавцю первісним наймачем ОСОБА_2 у загальній сумі 333059,64 грн., в тому числі: 166529,82 грн. - 14 березня 2019р.; 166529,82 грн. - 15 березня 2019р.

Грошові зобов`язання відповідачем за договором найму виконувалися неналежно, в зв`язку із чим станом на 15 липня 2019р. утворилася прострочена заборгованість, з якої сума боргу у розмірі 121597,64 грн. була погашена шляхом зарахування частини платежу, який був сплачений відповідачем в день укладення договору найму у відповідності до пункту 7.5 договору найму як плата за користування квартирою за останній місяць, згідно повідомлення позивача № 46/19 від 15 липня 2019р., яке також містило вимогу про сплату відповідачем даного платежу за останній місяць користування квартирою, для поповнення на використану на зарахування суму.

Пунктом 7.6 договору найму встановлено, що наймач зобов`язаний сплатити вказану у такому повідомленні суму грошових коштів не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання цього повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати його відправлення, шляхом перерахування суми платежу на рахунок наймодавця, що вказаний в цьому договорі.

Дане грошове зобов`язання відповідачем до моменту припинення договору не було виконано.

У матеріалах справи наявні підтвердження направлення позивачем письмових звернень до відповідача з вимогами про сплату заборгованості: лист вимога № 46/19 від 15 липня 2019р., претензія №79/19 від 31 жовтня 2019р. Відповіді на ці звернення від відповідача не надійшло, платежів в рахунок погашення заборгованості по договору найму відповідачем здійснено не було.

Судом встановлено, що 19 листопада 2019р. позивачем було направлено відповідачу лист №81/19 від 19 листопада 2019р. з вимогою про негайне погашення існуючої заборгованості, та попередження про односторонню відмову наймодавця від договору найму в порядку п.9.2.2. договору найму, у випадку непогашення відповідачем існуючої заборгованості по договору найму. Відповіді на цей лист від відповідача не надійшло, платежів в рахунок погашення заборгованості по договору найму відповідачем здійснено не було.

У відповідності з підпунктом 9.2.2 пункту 9.2 ст. 9 договору найму від 19 листопада 2018р. у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених пунктами 7.2, 7.4, 7.6 та 7.7 цього договору, на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, наймодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Договору, про що повідомляє Наймача письмово. Права та обов`язки сторін за цим Договором в такому разі припиняються з дня, що є наступним після спливу 10-денного строку з дати відправлення відповідного повідомлення наймачу. При цьому, сума грошових коштів, що була сплачена наймачем в якості оплати плати за користування квартирою за останній місяць користування, не підлягає поверненню наймодавцем наймачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Таким чином, договір найму було припинено позивачем 29 листопада 2019р. у відповідності з підпунктом 9.2.2 пункту 9.2 ст. 9 договору найму від 19 листопада 2018р., останнім днем дії договору найму є 29 листопада 2019р.

Згідно ч. 1, 2 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається з письмового пояснення позивача від 30 березня 2023р. та доданих до нього документальних підтверджень, квартира була звільнена від майна відповідача та передана ним позивачу лише 13 березня 2020р. після направлення відповідачу листа позивача № 04/03 від 04 березня 2020р. Відповідний акт прийому-передачі (повернення) квартири був підписаний 13 березня 2020р.

Вимога про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування квартирою за час прострочення повернення позивачем у справі не заявлялася.

У письмовому поясненні від 08 травня 2023р. відповідач визнає за собою заборгованість по договірним платежам на загальну суму 960464,36 грн., узяту без урахування проведеного позивачем 15 липня 2019р. зарахування на суму 121597,65 грн. При цьому відповідач вважає, що загальна сума заборгованості 960464,36 грн. має бути зменшена на всю суму здійснених гарантійних платежів 333059,64 грн., і стягненню з відповідача підлягає залишок заборгованості у розмірі 627403,72 грн., на який станом на 18 лютого 2023р. має бути нарахована договірна пеня (79971,50 грн.), 3,0 % річних (60643,30 грн.) та інфляційного збільшення боргу (295569,89 грн.). Всього відповідач визнає вимоги позивача на загальну суму 1063588,41 грн., про що додає відповідний розрахунок.

Разом із тим, згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги позивача містять розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат станом на 30 листопада 2019р. Збільшення позовних вимог до закінчення підготовчого засідання у справі в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивачем не заявлялося.

Відтак, підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за додатковий період після 30 листопада 2019р. в межах даної справи відсутні.

Щодо зменшення заборгованості відповідача перед позивачем на загальну суму 333059,64 грн. сплачених гарантійних платежів, суд зазначає наступне.

Два гарантійні платежі, передбачені умовами пунктів 7.5 та 7.7 статті 7 договору найму, мають різне договірне призначення.

Як визначено пунктом 7.5 договору найму, грошова сума у розмірі місячної плати за користування квартирою, у фактично сплаченому розмірі 166529,82 грн., сплачується за останній місяць користування, та враховується при остаточних розрахунках між сторонами за договором при припиненні його дії.

Відповідно до пункту 7.6 договору найму, у разі виникнення заборгованості за будь-якими платежами за договором, наймодавець має право використати даний платіж для погашення такої заборгованості, про що повинен письмово повідомити наймача, зазначивши суму грошових коштів, яку необхідно сплатити наймачем для відновлення розміру платежу, що буде відповідати сумі плати за користування квартирою за останній місяць користування.

Судом встановлено, що 15 липня 2019р. позивачем листом № 46/19 від 15 липня 2019р. повідомлено відповідача про використання частини даного платежу на часткове погашення заборгованості за платежами по договору найму в розмірі 121597,64 грн., що відповідає вимогам пункту 7.6 договору найму.

Внаслідок часткового зарахування гарантійного платежу, сплаченого відповідно до пункту 7.5 договору найму, загальна сума заборгованості відповідача за договором, узята без урахування будь-яких зарахувань та наведена відповідачем у поясненні від 08 травня 2023р., зменшується до 838865,72 грн. (960463,36 грн. - 121597,64 грн.), що відповідає заявленій позивачем сумі позовних вимог по стягненню заборгованості по платі за користування квартирою, компенсації витрат на управління будинком, компенсації витрат за спожиті комунальні послуги, та платі за послуги користування паркінгом.

Відповідно до підпункту 9.2.2 пункту 9.2 «відповідальність наймача» договору найму, сторони домовились про те, що у разі односторонньої відмови наймодавця від цього договору внаслідок прострочення наймачем зобов`язань, передбачених пунктами 7.2, 7.4, 7.5, 7.6 та 7.7 цього договору, сума грошових коштів, що була сплачена наймачем в якості оплати плати за користування квартирою за останній місяць користування, не підлягає поверненню наймодавцем наймачу.

Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання грошових зобов`язань, передбачених пунктами 7.2, 7.4 та 7.5, тому у відповідності до підпункту 9.2.2 пункту 9.2 договору найму гарантійна сума, сплачена згідно з пунктом 7.5 договору найму, залишається наймодавцю у фактично сплаченому наймачем об`ємі в якості штрафу у розмірі її залишку після зарахування від 15 липня 2019р., який складає 44932,18 грн. (166529,82 грн. - 121597,64 грн.).

Договір найму не містить умов щодо відповідальності наймача в частині несплаченого наймачем поповнення даної гарантійної суми при припиненні договору. Тому витребування позивачем суми у розмірі 121597,64 грн. на поповнення передбаченої пунктом 7.5 договору найму в якості штрафу не має підстав.

Так само, з умов пунктів 7.5, 7.6 договору найму вбачається, що первісним призначенням цієї грошової суми є попередня оплата за останній місяць користування квартирою та застосування в остаточних розрахунках сторін.

Заборгованість по платі за користування квартирою, компенсації витрат на управління будинком, компенсації витрат за спожиті комунальні послуги, та платі за послуги користування паркінгом, включена до позовних вимог позивача у повному обсязі, включаючи заборгованість по платі за користування квартирою за останній місяць дії договору, то суд не вбачає правових підстав для витребування гарантійного платежу у вигляді суми передоплати за останній місяць користування квартирою за договором, що припинив дію 29 листопада 2019р., тобто поза межами строку дії відповідного договору найму.

В зв`язку з наведеним, у задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості по доплаті за останній місяць користування квартирою в сумі 121597,64 грн. слід відмовити.

Разом із тим, пункт 7.6 договору найму визначає, що наймач був зобов`язаний сплатити вказану суму доплати не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати відправлення відповідного повідомлення наймодавця.

Підункт 9.2.2 пункту 9.2 договору найму передбачає, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання наймачем зобов`язань, передбачених пунктами 7.2, 7.4, 7.5, 7.6, 7.7 та 7.10 цього договору, наймач сплачує наймодавцю пеню в розмірі встановленої подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що передбачене пунктом 7.6 договору найму грошове зобов`язання наймача з поповнення гарантійного платежу, передбаченого пунктом 7.5 договору, було прострочене у період з 26 липня 2019р. - дати спливу десяти календарних днів від вимоги позивача наведеної у листі № 46/19 від 15 липня 2019р., і по 29 листопада 2019р. - по останню дату дії договору найму.

Відтак, за прострочення даного грошового зобов`язання правомірно нараховується договірна пеня, 3,0% річних та інфляційні втрати за весь період його прострочення.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30 листопада 2019р., у відношенні простроченого грошового зобов`язання по доплаті за останній місяць користування квартирою в сумі 121597,64 грн. позивачем помилково зазначений період прострочення 138 днів, що не враховує відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за наданий відповідачу десятиденний строк для належного виконання даного зобов`язання (від повідомлення позивача № 46/19 від 15 липня 2019р. і по 25 липня 2019р. включно) та за 30 листопада 2019р., позаяк ця дата знаходиться поза межами строку дії договору і, відповідно, строку на витребування даного грошового зобов`язання. Відтак, період прострочення складає 127 днів, що відповідно зменшує нараховані суми пені та 3% річних.

Другий гарантійний платіж у фактично сплаченому розмірі 166529,82 грн., визначений пунктом 7.7 договору найму як грошова сума в гривнях (в т.ч. ПДВ), що є еквівалентом 6000,0 дол. США, та розраховується за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату виставлення рахунку.

Відповідно до пункту 7.8 договору найму, за рахунок цих грошових коштів наймодавець має право відновити знищене або пошкоджене майно та/або здійснити ремонт квартири після закінчення строку користування квартирою або припинення дії (розірвання) цього договору.

Пункт 7.9 договору найму передбачає, що у випадку, якщо розмір витрат на відновлення знищеного або пошкодженого майна та/або проведення ремонту квартири буде меншим від розміру грошових коштів, сплачених відповідно до пункту 7.7 цього договору, наймодавець повертає наймачу залишок коштів протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання письмової вимоги наймача.

Пунктом 7.10 договору найму передбачено, що у випадку, якщо розмір витрат на відновлення знищеного або пошкодженого майна та/або проведення поточного ремонту буде перевищувати розмір грошових коштів, сплачених відповідно до пункту 7.7 цього договору, наймач зобов`язаний сплатити наймодавцю різницю між розміром вказаних витрат та сумою грошових коштів, сплачених відповідно до пункту 7.7 цього договору, протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання письмової повідомлення наймодавця відповідно до пункту 7.8 цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати відправлення цього повідомлення на вказану наймачем електронну адресу.

Договором найму не передбачене врахування даної гарантійної суми при остаточних розрахунках між сторонами при припиненні дії договору, зустрічна вимога відповідача щодо повернення даної суми чи її залишку у даній справі не заявлялася та не розглядалася, розмір витрат на відновлення знищеного або пошкодженого майна та/або проведення ремонту квартири не розглядався, письмова вимога наймача щодо повернення відсутня.

Відповідно, врахування даної суми шляхом зарахування на часткове погашення заявлених у справі позовних вимог по стягненню заборгованості є передчасним та таким, що не охоплюється предметом даної справи.

Жодних доказів на підтвердження інших доводів відповідача до суду надано не було.

Судом встановлено, що відповідач не виконав узяті на себе грошові зобов`язання за договором найму, чим порушив умови договору найму.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ст. 811 цього Кодексу, договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України, передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначає ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті договірних платежів у загальному розмірі 838865,72 грн., яка складається: 747744,72 грн. - плати за користування квартирою, 41911,07 грн. - компенсації витрат на управління будинком, 30516,35 грн. - компенсації витрат за спожиті комунальні послуги, 18693,58 грн. - плати за послуги користування паркінгом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовна вимога про стягнення заборгованості з оплати суми доплати за останній місяць користування квартирою в сумі 121597,64 грн. задоволенню не підлягає, що не скасовує відповідальність за порушення даного грошового зобов`язання.

Підункт 9.2.2 пункту 9.2 договору найму передбачає, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання наймачем зобов`язань, передбачених пунктами 7.2, 7.4, 7.5, 7.6, 7.7 та 7.10 цього договору, наймач сплачує наймодавцю пеню в розмірі встановленої подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із поданим позивачем, та перевіреним судом розрахунком заборгованості за договором найму станом на 30 листопада 2019р., розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором найму (оренди) житла від 19 листопада 2018р. становить 917481,33 грн., з яких:

- 838865,72 грн. - основний борг, в тому числі: 747744,72 грн. - заборгованість з плати за користування квартирою; 41911,07 грн. - компенсація витрат на управління будинком; 30516,35 грн. - компенсація витрат за спожиті комунальні послуги; 18693,58 грн. - заборгованість з плати за послуги користування паркінгом;

- 64963,60 грн. - пеня;

- 6109,56 грн. - 3,0 % річних;

- 7542,45 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у 13762,22 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610-612, 615, 622, 625, 626, 629, 651, 653, 759-763, 782, 810, 811-813, 815, 820, 824, 901, 907 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» (, місцезнаходження: м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, буд. 30) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором оренди; пені; трьох відсотків річних; інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародно-діловий центр» суму заборгованості за договором найму (оренди) житла від 19 листопада 2018р. у розмірі 903 829 /дев`ятсот три тисячі вісімсот двадцять дев`ять/ грн. 32 коп.; три відсотка річних у розмірі 6 109 /шість тисяч сто дев`ять/ грн. 56 коп.; інфляційні втрати у розмірі 7 542 /сім тисяч п`ятсот сорок дві/ грн. 45 коп.; судовий збір у розмірі 13 762 /тринадцять тисяч сімсот шістдесят дві/ грн. 22 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19 травня 2023р.

Суддя: