Єдиний унікальний номер: 378/659/23
Провадження № 2/378/197/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною заявою звернувся ОСОБА_1 з посиланням на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О. О. відкрито виконавче провадження № 67312461 від 19.07.2023 року на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. 28 травня 2021 року за реєстровим номером 70499 про стягнення заборгованості за кредитним договором № AG 419813 від 04.03.2019, укладеним з ТОВ «ФК» Верона» яке на підставі договору факторингу № 1-31/08-В від 31.08.2020 відступило право вимоги ТОВ «Українські Фінансові Операції». Відповідно до вказаного виконавчого напису з нього (позивача) на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції». підлягає стягненню 10834,87 грн. Вищевказаний виконавчий напис, вчинений із порушеннями законодавства України, прав та законних інтересів його (позивача), внаслідок чого повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. за реєстровим номером 70499.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 30.08.2023 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в порядку загального провадження (а. с. 43).

Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року до участі у справі залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (а. с. 65).

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду (а. с. 112).

В судове засідання представник позивача та позивач не прибули, про час і місце розгляду позивач та її представник повідомлені належним чином (а. с. 155, 156).

В судове засідання представник відповідача не прибув, про час та місце розгляду справи ТОВ «Українські Фінансові Операції» повідомлене належним чином (а. с. 159).

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений поштовим відправленням за місцем реєстрації, яке вказала позивачка в позовній заяві, та яке вказано приватним нотаріусом у виконавчому написі (м. Київ), проте, вказані повідомлення повернулись до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 123, 158).

В судове засідання представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не прибув, про розгляд справи вказане управління повідомлено належним чином (а. с. 157), до суду даним управлінням надіслано письмові пояснення третьої особи з проханням розглянути справу без участі їх представника (а. с. 79-82).

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О. О. в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений (а. с. 160).

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 70499 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» заборгованості за кредитним договором № AG 419813 від 04.03.2019, укладеним з ТОВ «ФК» Верона», яке на підставі договору факторингу № 1-31/08-В від 31.08.2020 відступило право вимоги ТОВ «Українські Фінансові Операції». Стягнення проводиться за період з 30.08.2020 року по 27.05.2021 року. Сума заборгованості складається з заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) - 266 грн., заборгованість за нарахованими та несплоченими відсотками 9168,87 грн., плата за вчинення виконавчого напису 1000 грн., загальна сума, що підлягає стягненню 10834,87 грн. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О. О. і згідно якого вказаним виконавцем 19.07.2023 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 67312461 (а. с. 13 - 14).

Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованності з підстав, що випливають з кредитних правовідносин.

Відповідно до підпунктів 1.1 -1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Як випливає з тексту оскаржуваного Виконавчого напису, останній, вчинено на підставі п. 2 вищевказаного Переліку під назвою "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказаним Розділом Перелік доповнено згідно Постанови КМ України № 662 від 26.11.2014 року.

За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» , порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір № 419813 від 04.03.2019 з додатковими угодами до нього, які були надані нотаріусу із заявою представника ТОВ «Українські Фінансові Операції» про вчинення винавчого напису, для вчинення такого виконавчого напису, не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогіча правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом.

Таким чином, станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, у чинному законодавстві України були відсутні підстави для його вчинення, на яку послався як на підставу для вчинення виконавчого напису у самому виконавчому написі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., тому вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

При подачі позову позивач позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок за подання позову та 536 грн. 80 коп. судовий збір - за подання заяви про забезпечення позову (а. с. 8).

Представник позивача ОСОБА_2 07.11.2023 подала до суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5262 грн. 50 коп. (а. с. 124 - 128). Копію вказаного клопотання отримано відповідачем ТОВ «Українські Фінансові Операції» 10.11.2023 (а. с. 136, 161). Клопотання від відповідача про відмову в стягненні вказаних витрат чи про зменшення суми таких витрат до суду не надходило.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

У ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу представником позивача подано:

- договір про надання правничої допомоги від 18.09.2023 б/н, відповідно до п. 4.2, п. 4.3 якого сума гонорару адвоката визначається додатками до договору; підтвердженням виконання робіт є акт виконаних робіт (а. с. 138 - 140), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 58), ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачці на підставі вищевказаного договору про надання правової допомоги (а.с. 129),

- додаток № 1 до договору надання правової допомоги від 18.09.2023, яким визначено вартість послуг, що надаються адвокатом в рамках даного договору (а. с. 131 -132),

- акт прийому передачі наданих послуг від 06.11.2023 (а. с. 133 - 134), згідно якого загальна вартість послуг по наданню правничої допомоги становить 5262 грн. 50 коп. (з яких 850 грн. за укладення договору надання правової допомоги, 1000 грн. вивчення документів, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, юридичний супровід клієнта, 1072 грн. 50 коп. складання заяв, клопотань та інших правових документів та їх подача, 1200 грн. збирання відомостей про факти, що можуть бути використані як докази, 900 грн. підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, 240 грн. представництво в суді), (а. с. 133),

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 02 від 06.11.2023 щодо сплати позивачем ОСОБА_1 коштів в сумі 5262 грн. 50 коп. ОСОБА_2 як гонорару адвоката (а. с. 130).

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено вище, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу додано крім договору про надання правової допомоги (а. с. 138 140), акт прийому передачі наданих послуг від 06.11.2023 (а. с. 133), згідно якого загальна вартість послуг по наданню правничої допомоги становить 5262 грн. 50 коп., квитанцію про сплату вказаної суми.

В акті прийому передачі наданих послуг зазначено такі види послуг укладення договору надання правової допомоги (вартість 850 грн.) та представництво в суді (вартість 240 грн. - 20 хвилин).

Суд вважає необгрунтованим стягнення витрат на складання самого договору на правову допомогу в сумі 850 грн., та витрат за представництво в суді в сумі 240 грн., оскільки розгляд справи здійснювався без учасників.

Решта суми витрат по оплаті послуг адвоката підлягає стягненню з відповідача в сумі 4172 грн. 50 коп., з яких: 1000 грн. вивчення документів, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, юридичний супровід клієнта; 1072 грн. 50 коп. за складання заяв, клопотань та інших, правових документів та їх подача.(заява про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення 30 хв. (а. с. 56) заява без участі -10 хв. (а. с. 110), клопотання про долученая доказів 25 хв. (а. с. 96 - 97), заява без участі позивача - 10 хв. (а. с. 146), клопотання про відшкодування правничої допомоги 40 хв. а. с. 124 -128); 1200 грн.. за збирання відомостей про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку (направлення адвокатського запиту до Київського нотаріального архіву 26.09.2023 30 хв. (а. с. 101-102), направлення адвокатського запиту до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.10,2023 - 30 хв. (а. с. 105 106), направлення запиту до ТОВ «Українські фінансові операції» 13.10.2023 - 30 хв. (а. с. 103 -104); 900 грн.00 коп - підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; аналіз судової практики -. (2 год.00 хв.).

Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1610,40 грн., з яких 1073 гривень 60 копійок судовий збір за подання позову та 536 грн. 80 коп. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 70499, вчинений 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1610 (одну тисячу шістсот десять) гривень 40 копійок та 4172 (чотири тисячі сто сімдесят дві) гривні 50 копійок витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 23 листопада 2023 року.

Суддя Н. М. Марущак