ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Суми

Справа №592/7825/23

Номер провадження 22-ц/816/1437/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Брухном Валентином Сергійовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18 жовтня 2013 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 22 травня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 37 550 грн 58 коп., яка складається з наступного: 37 550 грн 58 коп. заборгованість за кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2013 року у розмірі 37 500 грн 58 коп., з яких: заборгованість за кредитом 37 550 грн 58 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Брухна В.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення 32 975,08 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення 32 975,08 грн за безпідставністю. Стягнути 10 000 грн витрат на правову допомогу, надану адвокатом в Ковпаківському районному суді м. Суми та у Сумському апеляційному суді.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява № б/н від 18 жовтня 2013 не містить розміру штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, які б необхідно було сплачувати після відкриття рахунку, строків на повернення кредитних коштів або взагалі будь-якої відповідальності за прострочення такого повернення.

Вважає, що підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц та у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17.

Зазначає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, не містять підпису відповідачки, а тому не можуть вважатися частиною кредитного договору.

Наголошує на тому, що місцевий суд, не врахувавши висновків Верховного Суду, а також відсутність підпису ОСОБА_1 у Витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети, неправильно застосував приписи ст.ст. 526, 530, 549, 611 та 1054 ЦК України, оскільки вважав, що зобов`язання в частині сплати 32 975 грн існує.

Наголошує на тому, що за відсутності підписів відповідачки на вказаних документах, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, у банку були відсутні підстави вимагати сплати процентів, неустойки та інших нарахувань, окрім заборгованості за тілом кредиту за весь період дії договору.

Звертає увагу суду на те, що банком кошти, які вносились відповідачкою на погашення кредиту, неправомірно були розподілені: 18 416,52 грн в рахунок погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3365,41 грн в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам та 11 194,15 грн в рахунок погашення заборгованості по простроченим відсоткам. Загальний розмір коштів, які отримав позивач з метою погашення кредиту відповідача, але використав їх на власний розсуд, погашаючи незрозумілі відсотки та штрафи, становить 32 975,08 грн. Отже, заборгованість за тілом кредиту, сформована на 06 червня 2023 року, в розмірі 37 550 ,58 грн має бути зменшена на суму 32 975,08 грн та має становити 4575,50 грн.

Від АТ «КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що з моменту підписання відповідачкою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Відповідачка деякий час належним чином виконувала свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Крім того, зазначає, що безпосередньо у довідці про умови кредитування, що є частиною договору, були визначені умови договору. Отже, в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. З розрахунку відповідача незрозуміло, з яких підстав від основної суми заборгованості відраховано 18416,52 грн, які направлені на погашення заборгованості за тілом кредиту і не є нарахуванням процентів, неустойкою або іншими нарахуваннями, які на думку відповідачки, не були з нею погоджені. Відповідачка, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2013 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 15).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачкою не підписані (а.с. 21-52).

Також позивачем було надано виписку з рахунку та паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою 08 листопада 2021 року (а.с. 16-20; 61-70).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці за кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№ НОМЕР_1 (дата відкриття 18 жовтня 2013 року, термін дії 07/17, тип картки карта «Універсальна»); НОМЕР_2 (дата відкриття 10 липня 2017 року, термін дії 07/21, тип картки карта «Універсальна»); НОМЕР_3 (дата відкриття 08 листопада 2021 року, термін дії 08/25, тип картки карта «Універсальна) (а.с. 14).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 22 травня 2023 року становить 37 550 грн 58 коп., з яких: 37 550 грн 58 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 5-12).

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконала, допустивши прострочення та утворення заборгованості, яка станом на 22 травня 2023 року становить 37 550 грн 58 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню та слід стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2013 року у сумі 37 550 грн 58 коп.

Проте погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві від 18 жовтня 2013 року, підписаній сторонами, відсутні, зокрема умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. А з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, яка за своєю суттю, є первинним банківським документом, вбачається, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитними коштами та здійснювалося їх погашення за рахунок коштів внесених відповідачкою.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки та не визнаються останньою, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Як вже зазначалося вище, з наданого банком розрахунку вбачається, що банком нараховувалися проценти за користування кредитними коштами та частина внесених позивачкою коштів спрямовувалася банком на погашення заборгованості за процентами. Таким чином за рахунок коштів, внесених відповідачкою, було погашено процентів на загальну суму 14 558,56 грн (3364,41 + 11194,15). При цьому, доказів погодження сторонами договору в письмовій формі умов про сплату процентів суду не надано.

Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк, починаючи з 01 липня 2015 року погашав проценти за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок процентів.

Відтак, позивач не довів наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 37 550,58 грн. Проте, оскільки, як вбачається з відзиву на позовну заяву та змісту апеляційної скарги, відповідачка частково визнає заборгованість за тілом кредиту в сумі 4575,50 грн та не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з неї 32 975,08 грн, тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах вимог апеляційної скарги, слід стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в сумі 4575,50 грн.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 жовтня 2013 року в сумі 4575 грн 50 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже пропорційно до задоволеної частини позовних вимог зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 327 грн 04 коп., та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн 00 коп.

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з позивача на користь відповідачки 10 000 грн понесених витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки ОСОБА_1 представляв адвокат Брухно В.С. (а.с. 85).

У першій заяві по суті спору, а саме у відзиві на позовну заяву стороною відповідачки було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 5000 грн (а.с. 89-92).

На підтвердження понесених витрат було надано копію договору № 0307/1 про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року; копію акту приймання-передачі послуг, наданих адвокатом згідно з договором про надання правової допомоги № 0307/1 від 03 липня 2023 року, складеного 06 липня 2023 року, відповідно до якого адвокатом надані послуги передбачені п. 4.3 договору, а саме складання заяви по суті (відзив на позовну заяву), за надані послуги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 5000 грн; копію квитанції № 0307/1 від 06 липня 2023 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Брухну В.С. 5000 грн та розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги на суму 5000 грн (а.с. 95-98).

До апеляційної скарги адвокатом Брухно В.С. на підтвердження понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу було додано копію додаткового акту приймання-передачі послуг, наданих адвокатом згідно з договором про надання правової допомоги № 0307/1 від 03 липня 2023 року, складеного 02 серпня 2023 року, згідно якого адвокатом надані послуги, передбачені п. 4.3 договору, а саме складання заяви по суті (апеляційна скарга на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/7825/23 від 21 липня 2023 року, за надані послуги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 5000 грн; розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги на загальну суму 10 000 грн (5000 грн вартість складання відзиву на позовну заяву та 5000 грн вартість апеляційної скарги); та копію квитанції № 0307/2 від 02 серпня 2023 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Брухну В.С. 5000 грн (а.с. 117-118).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Оскільки апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Брухна В.С. було задоволено, а рішення суду скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, з врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, а також те, що адвокат Брухно В.С. був обізнаний з матеріалами справи при підготовці апеляційної скарги, доводи якої є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позов, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2000 гривень, а в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн, а всього на загальну суму 3000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Брухном Валентином Сергійовичем, задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 жовтня 2013 року в сумі 4575 гривень 50 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 327 гривень 04 копійки за розгляд справи в суді першої інстанції.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4026 гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов