03.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/5750/15-ц
Номер провадження: 4с/205/14/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», на бездіяльність Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2016 року вирішено було стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.12.2007 року у сумі 64 600 доларів США 58 центів, та в рівних частках судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На виконання вищезазначеного рішення суду було видано виконавчі листи № 2/205/1041/16, і таке рішення було звернуто стягувачем до його примусового виконання.

У зв`язку із чим, з 02.09.2016 року по 26.01.2017 року на примусовому виконанні державним виконавцем Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) були відкриті виконавчі провадження № 52098504 та № 52098513, а на майно боржника відповідними постановами накладено арешт.

Далі, 26.01.2017 року в межах означених виконавчих проваджень № 52098504 та № 52098513 державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Скаржник зазначає, що у подальшому погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором було врегульовано між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та у зв`язку з чим, він звернувся до Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотанням про скасування заходів примусового виконання рішення, у тому числі і зняття арешту з його майна. Однак, 10.04.2023 року отримав письмову відмову від вказаного органу ДВС згідно змісту якої, для скасування всіх заходів, які були вжиті державним виконавцем відділу під час проведення виконавчих дій, необхідно надати оригінали документів, які підтверджують погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом з обов`язковою наявністю мокрої печатки на ньому, та документів які підтверджують повноваження особи на підписання відповідних документів та сплатити заборгованість по виконавчому збору та витрат на проведення виконавчих дій, або погасити всю суму заборгованості, яка складається з суми основного боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Вважаючи вищевказану відмову органу ДВС незаконною та протиправною, скаржник змушений звернутися до суду та просити визнати протиправною бездіяльність Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арештів з майна ОСОБА_1 , накладених в рамках виконавчих проваджень № 52098504 та № 52098513 та зобов`язати Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з майна ОСОБА_1 , накладені в рамках виконавчих проваджень № 52098504 та № 52098513.

Представник Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) направив до суду заперечення на скаргу, в яких просив відмовити в повному обсязі в задоволені вказаної скарги. В обґрунтування заперечень посилався на ті обставини, що закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Отже, у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 . Окрім цього, вказані виконавчі провадження були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Таким чином, в задоволені вказаної скарги просили відмовити в повному обсязі.

Представник скаржника - адвокат Лабовкін Олександр Олександрович вказану скаргу підтримав у іі повному обсязі та просив її задовольнити з мотивів, що в ній викладені, про що також надав суду відповідну заяву.

Суб`єкт оскарження в особі свого уповноваженого представника просили суд розглянути скаргу без їх участі, та повідомити орган ДВС про прийняте судом рішення.

Заінтересована особа ПАТ «УкрСиббанк» в особі свого представника в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2016 року по цивільній справі № 205/5750/15-ц позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, були задоволені. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.12.2007 року у сумі 64 600 доларів США 58 центів, та в рівних частках судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вищевказаного судового рішення ПАТ «УкрСиббанк» 20.04.2016 року було отримано виконавчі листи та направлені для їх подальшого примусового виконання до Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Матеріалами справи також підтверджено, що на примусовому виконанні у Другому правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) перебували наступні виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , а саме: у період з 02.09.2016 року по 26.01.2017 року перебувало виконавче провадження № 52098504, з примусового виконання виконавчого листа № 2/25/1041/16 виданого 20.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 1 746 513 грн. 56 коп. та у період з 02.09.2016 року по 26.01.2017 року перебувало виконавче провадження № 52098513 з примусового виконання виконавчого листа № 2/25/1041/16 виданого 20.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Судом також встановлено, що державним виконавцем 26.01.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в межах вищевказаних виконавчих проваджень були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, у зв`язку з тим, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Матеріалами справи також підтверджено, що виконавчі провадження № 52098504 та № 52098513 з примусового виконання виконавчих листів № 2/205/1041/2016, виданих 20.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 1 746 513 грн. 56 коп. та судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. були знищені згідно п.1 Розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року за № 1829/5.

Одночасно із цим, згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» № 57-1-06/34/173 від 01.03.2023 року, яка була видана ОСОБА_2 , як основному боржникові, станом на 01.03.2023 отриманих та непогашених кредитів в ПАТ «УкрСиббанк» не має.

Суд із вказаного приводу зазначає, що згідно з пунктом п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

При цьому статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави закінчення виконавчого провадження, і повернення стягувачеві стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, до таких підстав законодавцем не віднесено.

З врахуванням положення пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) згідно якого повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження.

Також у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 прямо зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Як встановлено судом, повернення виконавчого документа у виконавчих провадженнях № 52098504 та № 52098513державним виконавцем було здійснено саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", що в свою чергу вказує на відсутність обов`язку державного виконавця здійснити дії щодо скасування обтяження майнам у вигляді арештів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відмовляючи скаржнику скасувати арешти з наведених у відзиві на скаргу підстав, суб`єкт оскарження діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів скаржника про врегулювання боржником заборгованості шляхом добровільного погашення суми боргу, що має обумовлювати скасування арешту, то суд вказує на наступне.

Так, положеннями ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

При цьому безпосередньо процедура визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню через відсутність обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою передбачена ст. 432 ЦПК України.

Згідно вказаної процесуальної норми саме суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, оскільки в даному випадку вказані виконавчі листи по цивільній праві № 2/205/1041/16 не визнавались такими, що не підлягають виконанню, тобто судом не встановлювалась у передбаченому законом порядку відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою тощо, а також враховуючи те, що вказані виконавчі провадження фактично закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для скасування арештів, заборон та обтяжень щодо майна боржника, у суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447, 449 ЦПК України, ст.ст. 37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», на бездіяльність Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса), - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан

.