17.05.2023 Суддя Попова В. О.
Справа № 644/5397/21
Провадження № 4-с/644/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Попової В.О., за участю секретаря судового засідання - Плаксій К.А., представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Сібільової О.В., представника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків ) - Цуркова С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на порушення прав та законних інтересів протиправними рішеннями, неправомірними діями та бездіяльністю державного виконавця під час перебування виконавчого документа на виконанні в органі державної виконавчої служби та здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Брижатим Володимиром Дмитровичем, стягувач ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2021 року заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою та просила визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Брижатого Володимира Дмитровича щодо порушення строків перебування виконавчого документа на виконанні в органі державної виконавчої служби, порушення строків здійснення виконавчого провадження; закінченим виконавче провадження з примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду (справа №644/6503/15-ц, провадження №2/644/192/16), у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення - 1 рік, та закінченням присікальних строків здійснення виконавчого провадження - 6 місяців, застосувати наслідки закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, а саме зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй, та зняти заборону на відчуження, що накладена згідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.09.2015 року у справі №644/6503/15-ц, провадження №2/644/192/16? та вилучити запис про обтяження № 11376830 від 29.05.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.09.2015 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та заборонено відчуження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.03.2016 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варнікова К.В. про стягнення боргу було задоволено частково.

У задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варнікова К.В. про визнання договору позики недійсним було відмовлено. Рішення набрало законної сили 25 травня 2016 року.

Виконавчий документ по виконанню вказаного рішення, перебував на виконанні у державного виконавця Брижатого В.Д. з 15 липня 2016 року.

23 квітня 2021 року з офіційного сайту МЮУ заявниця ОСОБА_2 дізналася про здійснення приватним виконавцем Попляком В.В. зведеного виконавчого провадження № 56807204.

Посилаючись на вимоги Закону № 606-ХІV, вказує, що строк пред`явлення стягувачем виконавчого документу до примусового виконання розпочався з 26 травня 2016 року та закінчився 26 травня 2017 року, а темпоральний строк проведення виконавчих дій розпочався з 15 липня 2016 року та закінчився 15 січня 2017 року.

Вказує, що у органу виконавчої служби відсутні правові підстави для тривалого (більше одного року) перебування на виконанні в органі виконавчої служби виконавчого документу та проведення виконавчих дій за межами шестимісячного строку, зокрема відсутнє достатнє обґрунтування затримки перебування на виконанні в органі виконавчої служби виконавчого документу більше одного року та проведення виконавчих дій за межами шестимісячного строку.

Крім того, зазначає, що їй не відомо про прийняття державним виконавцем будь-яких процесуальних рішень. Отже вважає, що наявні підстави визнати закінченим виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 09.03.2016 року та застосувати наслідки закінчення виконавчого провадження, а саме зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 січня 2022 року провадження по справі за скаргою ОСОБА_2 закрито.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2023 року скасовано Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 січня 2022 року, справу за скаргою ОСОБА_2 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2023 року прийнято до розгляду справу за скаргою ОСОБА_2 .

Заявниця ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд скарги без її участі на підставі поданих нею документів, доводи скарги підтримала, просила задовольнити скаргу.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник стягувача ОСОБА_1 - адвокат Сібільова О.В. просила закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю предмету оскарження, оскільки скарга подана в рамках судового контролю за виконавчим провадженням, яке завершено в 2017 році. Зазначила, що Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року залишено без змін Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , в якій остання з аналогічних підстав оскаржувала дії та бездіяльність приватного виконавця під час перебування виконавчого документа на виконанні в органі державної виконавчої служби та здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком Володимиром Володимировичем.

Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Цурков С.І. в судовому засіданні пояснив, що підстави для задоволення скарги відсутні, державним виконавцем вимог Закону не порушено. Мотивував свої заперечення проти доводів скарги аналогічно викладеному в письмових поясненнях, (т.2, а.с. 107).

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.03.2016 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варнікова К.В. про стягнення боргу було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 22 січня 2013 року в розмірі 15567 гривень 57 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2331 гривню 46 коп. В частині стягнення інфляційних витрат відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варнікова К.В. про визнання договору позики недійсним було відмовлено. Рішення набрало законної сили 25 травня 2016 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.09.2015 року у справі №644/6503/15-ц, (провадження №2/644/192/16) накладено арешт на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та заборонено її відчуження.

На виконання рішення суду від 09.03.2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова видав виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості за договором позики та суми судового збору.

Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року було передбачено можливість добровільного виконання боржником судового рішення. Станом на час подання скарги боржником ОСОБА_2 рішення не виконано.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Брижатого В.Д. від 15.07.2016 року на підставі виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, було відкрито виконавче провадження, (т.2, а.с.107) .

Виконавчий лист, виданий 13 червня 2016 року на підставі рішення суду від 09.03.2016 року, був поданий у передбачений чинним законодавством строк.

Вказане виконавче провадження №51682398 було завершено 26.09.2017. Згідно відмітки державного виконавця Брижатого В.Д. 26.09.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Стягувач звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. від 18 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню оскільки встановлені Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року , якою залишено без змін Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, що був чинним на момент видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців , інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, вбачається, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неможливістю у повному обсязі чи частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Велика Палата Верховного Суду від 26.06.2018 року у постанові № 727/1256/16-ц зазначила, що «…З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання».

З викладеного вбачається, що виконавчий лист на виконання рішення суду від 09.03.2016 року державним виконавцем Брижатим В.Д. було прийнято до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» як в старій так і в новій редакції та розпочато виконавчі дії.

Відтак, суд приходить до висновку, що виконавчий лист, виданий 13 червня 2016 року на підставі рішення суду від 09.03.2016 року, був поданий у передбачений чинним законодавством строк.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» в обох редакціях не передбачено жодного присікального строку, оскільки строк пред`явлення виконавчих документів до виконання є процесуальним строком, що може бути поновлений судом, а строки виконання є службовими строками.

Зі змісту прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, вбачається, що після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У новій редакції Закону України «Про виконавче провадження», відсутня норма, щодо «…проведення державним виконавцем виконавчих дій з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження..».

Тобто доводи скарги щодо шестимісячного строку вчинення виконавцем виконавчих дій не ґрунтуються на вимогах Закону.

Суд не бере до уваги доводи заявниці ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження та застосування наслідків закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 09.03.2016 року.

Так, статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за N 489/20802, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Положенням ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, серед яких немає оскарження дій, рішень та бездіяльності виконавця боржником через тривалість його виконання.

При цьому, як встановлено, стягувач не відмовлявся від примусового виконання судового рішення, мирової угоди між сторонами не підписано і судом не затверджено.

Отже, не наступила жодна з підстав, передбачених спеціальною нормою ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження і застосування наслідків закінчення. Крім того, рішення суду від 09.03.2016 року наразі залишається не виконаним.

В постанові від 22 січня 2020 року по справі № 359/11170/15 Верховний Суд зазначив, що на підставі пункту 6 частини першої статті 49 Закону України № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Отже на цій підставі підлягає закінченню виконавче провадження з виконання рішень про стягнення періодичних грошових виплат, для яких законом встановлений кінцевий строк виконання (як-от, про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тощо).

З огляду на викладене, виконавче провадження з примусового виконання рішення щодо стягнення визначеної судом суми заборгованості не підлягає закінченню на підставі наведеного законодавчого припису.

Посилання в скарзі на ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV є безпідставним, оскільки норма зазначеної статті регулює строки здійснення державним виконавцем виконавчого провадження, недодержання яких не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Ці строки є службовими і з огляду на їх правову природу та обов`язковість судових рішень, не знімають з виконавця зобов`язання виконати судове рішення, що знаходиться у провадженні виконавця.

Посилання заявниці ОСОБА_2 на те, що нібито темпоральний строк проведення виконавчих дій розпочався з 15.07.2016 та закінчився 15.01.2017 не відповідає закону і суперечить перехідним положенням Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Пунктом 7 вказаних Перехідних положень встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, згідно матеріалів скарги, приватним виконавцем вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» були дотримані, що спростовує доводи заявниці щодо порушення її прав під час перебування виконавчого провадження на виконанні.

Таким чином викладенні в скарзі твердження не обґрунтовані, ніяким чином не доведені, тому вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Брижатим В.Д. в межах своїх повноважень та з дотримання строків прийняв до свого провадження виконавчий документ, в якому заявниця є боржником, підстав для закінчення виконавчого провадження на сьогоднішній час не існує, тому в задоволення скарги необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на порушення прав та законних інтересів протиправними рішеннями, неправомірними діями та бездіяльністю державного виконавця під час перебування виконавчого документа на виконанні в органі державної виконавчої служби та здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Брижатим Володимиром Дмитровичем (місце знаходження: 61003, м. Харків, вул. Кооперативна, 12/14), стягувач ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини ухвали складено 17.05.2023. Повний текст ухвали складено 22.05.2023.

Суддя: Попова В.О.