ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/435/22 Номер провадження 22-ц/814/2851/23Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Куцин В.М., повний текст судового рішення виготовлено 27 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства імені Зубковського про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства імені Зубковського про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 2,7797 га, кадастровий номер :00:002:0105, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного селянського господарства, який укладений 26 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського та повернення належної на праві власності вказаної земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2021 року, вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0105 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7797 га, розташованої на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яку успадкувала після своєї матері ОСОБА_2 .

Згідно примірника договору оренди земельної ділянки, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ярмаки Миргородського району між ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковоського в особі його директора Таран В.К., ніби - то укладено договір оренди землі без номера, за яким мати, як орендодавець передала, а Відповідач, як орендар, прийняв у строкове платне користування належну їй на той час земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:002:0105, площею 2,7797 га, розташовану на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки проведено 04 серпня 2017 року. Номер запису про інше речове право: 21742226. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Після того, як вона успадкувала спірну земельну ділянку, їй стало відомо, що Відповідач продовжив користування нею на підставі пункту 8.5 договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року.

Разом з тим спадкодавцем ОСОБА_2 спірний договір, як орендодавцем, не підписувався та є вочевидь підробленим. Підпис у цьому договорі ОСОБА_2 не належить та суттєво відрізняється від її підписів у її паспорті громадянина України, тих документах, які вона в дійсності підписувала за участю представника Відповідача.

Довіреностей на підписання такого договору за життя мати не видавала, а відтак і не уповноважувала жодну особу представляти її інтереси у відносинах з відповідачем.

Враховуючи те, що спірний договір укладений не ОСОБА_2 , а іншою особою, така угода не містить її належного волевиявлення, а відтак позивач просила визнати його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 і Приватним підприємством імені Зубковського, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо оренди земельної ділянки від 04 серпня 2017 року, номер запису 21742226, та визнання недійсною додаткову угоду від 27 серпня 2021 року до договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, та зобов`язання Приватне підприємство імені Зубковського повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0105, площею 2,7797 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в поясненнях, позивач вважає, що земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Крім того, з висновку експерта № СЕ-19/117-22/7590-ПЧ від 11.07.2022, вбачається, що підпис у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. (а.с. 58-61).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову якою: скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0105, площею 2,7797 га, від 04.08.2017 року, номер запису 21742226, яке випливає з договору оренди землі без номеру від 26.12.2016 року укладеного між ОСОБА_2 і Приватним підприємством імені Зубковського. Зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 , належну на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:002:0105, площею 2,7797 га, розташовану на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Стягнути судові витрати в сумі 2250,30 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на підставі додаткової угоди від 27 серпня 2021 року. На факт не укладення додаткової угоди від 27 серпня 2021 року вказує і та обставина, що плата у строк, встановлений договором оренди землі від 26 грудня 2016 року не виплачувалася та не отримувалася.

Зазначає, що відповідні висновки суду щодо спірних правовідносин зроблені без посилання на конкретні докази, які підлягали наданню суду відповідачем згідно до приписів ст..ст. 81,83 ч.3 ЦПК України, а відтак такі висновки є припущеннями .

10.04.2023 року на адресу Полтавського апеляційного суду від ПП імені Зубковського надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2021 року, є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0105 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7797 га, розташованої на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яку успадкувала після своєї матері ОСОБА_2 (а.с.3,4).

Згідно договору оренди земельної ділянки, 26 грудня 2016 року в с. Ярмаки Миргородського району між ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковоського в особі його директора Таран В.К., укладено договір оренди землі без номера, за яким ОСОБА_2 , як орендодавець передала, а Приватне підприємство імені Зубковського, як орендар, прийняло у строкове платне користування належну ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:002:0105, площею 2,7797 га, розташовану на території колишньої Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 5).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки проведено 04 серпня 2017 року. Номер запису про інше речове право: 21742226 (а.с.6).

Згідно додаткової угоди від 27 серпня 2021 року до договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року укладеної між ОСОБА_1 та Приватним підприємством імені Зубковського новому орендодавцю ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки по Договору оренди землі №б/н від 26.12.2016 (а.с.86).

Згідно даної додаткової угоди, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували орендну плату, що підтверджується відомістю на виплату готівки №71 за 23.12.2021, де позивач поставила свій підпис та дату отримання готівки - 16.02.2022, та оборотно-сальдовою відомістю за період з 01.01.2016 по 05.09.2022 (а.с. 87-89).

Як вбачається з висновку експерта № СЕ-19/117-22/7590-ПЧ від 11.07.2022, підписи у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. 58-61).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року який був укладений між спадкодавцем ОСОБА_2 та приватним підприємством ім.. Зубковського позивач зазначає, що ОСОБА_2 спірний договір, як орендодавець, не підписувала, а підпис є підробленим.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/117-22/7590-ПЧ від 11.07.2022, підписи у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. 58-61).

Вказані дії суду не суперечать нормам процесуального закону, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3листопада 1998 року за №705/3145).

Судовий експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України, а складений ним висновок містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовану відповідь на запитання, поставлене судом.

Висновок судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростований, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень процесуального закону у разі заперечення такого факту.

Встановивши, що оспорюваний договір укладений іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини свідчать, що волевиявлення спадкодавцем ОСОБА_2 на підписання договору оренди земельної ділянки, 26 грудня 2016 року в с. Ярмаки Миргородського району між ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковоського в особі його директора Таран В.К. було відсутнє.

Статтею 89 ЦПК України визначено правила оцінки судом доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно із пунктом 17 постанови Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що висновок експерта № СЕ-19/117-22/7590-ПЧ від 11.07.2022, є належним та допустимим доказом, оскільки він підтверджує викладені у позовній заяві обставини щодо відсутності у ОСОБА_2 волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки від 26 грудня 2016 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського.

В оцінці застосування положень статей 203, 205, 215, 229-233, 627, 638 ЦК України та статей 14, 15, 18 Закону України «Про оренду землі» за подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19)).

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції врахував зазначені висновки та дійшов до вірних та обґрунтованих висновків

З огляду на викладене, у даному випадку позовні вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки площею 2,7797 га, кадастровий номер :00:002:0105, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного селянського господарства, який укладений 26 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємством імені Зубковського недійсним з підстав того, що ОСОБА_2 її не підписувала, є неналежним способом захисту порушеного права.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2022 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2022 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль