Дата документу 05.05.2023
Справа № 334/540/23
Провадження № 2/334/798/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

представника позивача адвоката Ємця А.Ю.,

представника відповідача адвоката Адоєвцева С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 із вимогою про стягнення суми боргу у розмірі 70 000 доларів США та нарахованих на цю суму трьох відсотків річних у розмірі 6 277,33 доларів США. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що 23.01.2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивача передала відповідачу у строкове користування грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов`язалась повернути суму позики у строк не пізніше 25.07.2020 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою.

У зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку із повернення суми позики, позивач звернулась до суду.

Відповідач у відзиві на позов заперечила проти позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що розписка надана не містить підпису відповідача. Вказане, за твердженням відповідача, можливо побачити «неозброєним оком». При цьому відповідач вважає, що саме на позивача покладено обов`язок доказування справжності підпису відповідача у розписці.

II. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 26.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.02.2023 року, яке в подальшому двічі відкладалось.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 28.04.2023 року.

У судовому засіданні, яке відбулось 28.04.2023 року оголошено перерву до 05.05.2023 року за клопотанням представника відповідача для надання часу для підготовки до судових дебатів.

У судовому засіданні 05.05.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

III. Фактичні обставини встановлені судом

23.01.2020 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути суму позики у строк до 25.07.2020 року.

Доказів виконання грошового зобов`язання відповідачем не надано.

IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання".

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відтак, суд, вирішуючи цей спір, керується саме вказаною презумпцією правомірності, укладеного між позивачем та відповідачем договору позики.

Згідно із приписами статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, твердження відповідача про те, що саме позивач має довести факт справжності підпису відповідача на розписці є хибним, адже на цю обставину посилається саме відповідач і, відповідно, саме він має довести таку обставину.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою ст. 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення основної суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У розписці від 23.01.2020 кінцевою датою повернення боргу вказано 25.07.2020 року, отже лише після цієї дати боржник є таким, що прострочив зобов`язання і має нести відповідальність, визначену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Натомість, позивачем здійснено розрахунок суми трьох відсотків річних, починаючи з 23.01.2020 року, що суперечить вказаним вище положенням законодавства.

Відтак, вимоги позивача про стягнення суми трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню з урахуванням дійсного періоду прострочення виконання зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу у розмірі 70 000 доларів США, суму трьох відсотків річних у розмірі 5 215,86 доларів США, а всього 75 215 (сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятнадцять) доларів США 86 центів.

Стягнути з з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2023 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін