Провадження № 2-о/369/85/23
09.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
секретаря Соловюк В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту -
У листопаді 2022 року заявник звернувсь до суду з завою про встановлення факту. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1988 року. У 2017 році шлюб між ним був розірваний. Але вони продовжували проживати разом, однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували разом свою доньку. 16 грудня помирає їх донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщину. Він у встановлений законом строк спадщину прийняв та звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але нотаріус надав йому листа-роз`яснення щодо необхідності надати докази на підтвердження факту проживання його та його колишньої дружини однією сім`єю.
Просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
09 січня 2023 року до суду надійшла спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 .
15 червня 2021 року до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова І.С. заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті двоюрідною сестри за правом представлення.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року у якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_2 .
У судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримав. Суду пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з 1988 року по 2017 рік. Для вирішення житлових питань, оскільки мали доньку, формально розлучились. Але продовжували жити разом, однією сім`єю, мали спільний бюджет, спільно робили покупки, піклувались одне про одного. Він переніс важку втрату: спочатку донька, а за кілька днів й дружина. На даний час виникла необхідність у оформленні спадкових прав до майна. Просив заяву задоволити у повному обсязі.
У судове засідання представник Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не з`явивсь. Про час та місце повідомлені належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності у відповідності до вимог чинного законодавства.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Про час та місце повідомлений належним чином. Письмові пояснення суду не надав. Судова повістка направлена на адресу, вказаній у заяві про прийняття спадщини. Додатково заінтересована особа викликалась через оголошення на сайті суду.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню , з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що 26 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.
30 вересня 2004 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя померла ОСОБА_3 заповіту не склала.
З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Черговість прийняття спадщини встановлена ст.ст. 1261 - 1265 ЦК: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа; у п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
За ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.
У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що до приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. із заявами про прийняття спадщини звернулись: 15 червня 2021 року - ОСОБА_2 та 21 червня 2022 року - ОСОБА_1 .
При розгляді даної справи суд не досліджує черговість права на спадкування між спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини, а розглядає заяву в межах заявлених вимог щодо встановлення факту постійного проживання.
28 листопада 2022 року нотаріус надав лист-роз`яснення щодо відсутності у ОСОБА_1 документів, що підтверджують факт родинних відносин та факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Вказані обставини стали підставою звернення заявника з даною заявою за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Згідно з умовами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України особа вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї.
Згідно з підп. 3.21 і 3.22 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
До внесення змін Міністерством юстиції України до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у підпункт 3.22 пункту 3 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину», а саме до 04 грудня 2017 року, для нотаріальних органів України доказом постійного проживання із спадкодавцем (у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем) могли бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
У положеннях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення з приводу того, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так судом установлено, що ОСОБА_3 з 29 січня 1999 року до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 разом з нею були зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджено листом виконавчого комітету Вишневої міської ради №971 від 28 листопада 2022 року, копіями паспортів ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (де є відмітка про реєстрацію з 29 січня 1999 року).
З акту депутату Вишневої міської ради №1/04-556 від 07 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 весь час з моменту отримання жилого приміщення 29 січня 1999 року проживав разом з колишньою дружиною ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_6 .
Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 (колишня дружина) на час відкриття спадщини за згаданою адресою підтверджується і показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Згідно зі ст. 76, 77, 79 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Такі докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Тобто, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року № 484/747/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальних органах України.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 01 березня 2013 року, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
На час розгляду заяви судом не встановлено спору щодо даного факту.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення заяви щодо встановлення факту постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.
У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданої заяви.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту задоволити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Інформація про заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Інформація про заінтересовану особу: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2022 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ