Номер провадження: 22-ц/813/2241/23
Справа № 2-9436/2007
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.04.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року у складі судді Ільченко Н.А.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання права власності на приміщення горища в будинку по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 98/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , над якою розташоване приміщення горища, площею 498,00 кв.м. Протягом тривалого часу це приміщення горища знаходиться у незадовільному технічному стані, що призвело до руйнування належної йому на праві приватної власності квартири та зумовлює необхідність термінового проведення ремонту в приміщенні горища. Зазначив, що звернувся до відповідачів - власників квартир, розташованих у вказаному жилому будинку, з пропозицією провести ремонт у приміщенні горища, але відповідачі відмовилися, запропонувавши йому оформити право власності на це горище та відремонтувати його за власний рахунок. Таким чином, інші власники квартир, розташованих в жилому будинку АДРЕСА_1 , які також є співвласниками горища цього будинку, не заперечують проти передачі йому у власність частини приміщення горища, площею 498,00 кв.м., але у зв`язку з відсутністю правового механізму передачі майна, що знаходиться у спільній сумісній власності мешканців багатоквартирного жилого будинку, у власність одного з мешканців будинку, він звернувся до суду з позовом про визнання права власності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 за ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення горища, площею 498 кв.м., що розташоване у будинку АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, у червні 2018 року ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСББ «Грецька 45» звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просили його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стосовно усіх підсобних приміщень (приміщень горища), введених в експлуатацію разом з багатоквартирним будинком (або пізніше), у співвласників квартир цього будинку виникає право спільної сумісної власності, не розподіленої між цими особами. Стосовно цього майна співвласники квартир багатоквартирного будинку (у тому числі й відповідачі) можуть сперечатися з приводу порядку встановлення порядку користування спільним майном, а так само з приводу виділення в натурі частки зі спільного майна у вигляді окремих його частин. В горищному приміщенні багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 розташовані інженерні мережі загального користування: трубопровід системи центрального опалення, фанові труби каналізації, димові та вентиляційні канали. В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази, що підтверджують знаходження приміщення горища в аварійному стані та будь-які документи, що підтверджують здійснення ремонтних робіт на горищі ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, право власності на майно, що є у спільній сумісній власності може набуватись шляхом виділу частки із майна або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про визнання за позивачем права власності на приміщення горища площею 498 кв.м., яке знаходиться у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.07.2018 апеляційну скаргу залишено без руху.

23.07.2018 ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСББ «Грецька 45» визнано не поданою, повернуто скаржнику, ухвала набрала законної сили.

23.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.07.2019 у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М., апеляційну скаргу адвоката Рублевського А. П., який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11. 2007 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено, постанову Одеського апеляційного суду від 24.07. 2019 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23.07.2018 про відкриття апеляційного провадження у цій справі скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі та постанову за наслідками розгляду зазначеної апеляційної скарги по суті, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі, помилково послався на положення Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час постановлення рішення судом першої інстанції, залишив поза увагою пункт 13 Перехідних положень ЦПК України та дійшов хибного висновку про те, що апеляційну скаргу було подано у межах строку на апеляційне оскарження, а заява про поновлення строку на оскарження рішення суду є зайвою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 і ОСОБА_11 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявники не навели поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не обґрунтували і не підтвердили належними доказами, коли та за яких обставин їм стало відомо про рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року. Сам по собі факт подання апеляційної скарги після спливу десяти років з часу ухвалення рішення суду особами, не залученими до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення рішення суду, не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку.

Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про закриття касаційного провадження відмовлено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі. Скасовуючи ухвалу, суд зазначив про те, що апеляційний суд не спростував доводи представника ОСОБА_9 та ОСОБА_11 адвоката Рублевського А.П., зазначені ним у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року, та не зазначив факти на підтвердження обізнаності заявників про існування оскаржуваного рішення суду першої інстанції раніше дати ознайомлення їх представника з матеріалами справи, тобто до 31 травня 2018 року, та не врахував, що без отримання повного тексту рішення суду заявники не мали можливості подати мотивовану апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 356 ЦПК України. Також поза оцінкою апеляційного суду залишилися доводи ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що після ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на приміщення горища, він не з`являвся у цьому приміщенні та не вчиняв активних дій щодо користування ним, у тому числі зміни стану, у якому воно перебувало; відповідно до довідки ОСББ "Грецька 45" капітальний ремонт у приміщенні горища, розташованого у будинку АДРЕСА_1 , не проводився декілька десятиліть.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрите апеляційне провадження.

27.07.2023 представник банку надав суду письмові пояснення в яких просив здійснювати розгляд справи без його участі.

27.04.2023 від представника апелянтів та ОСББ "Грецька 45" надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та без участі представника.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість її розгляду без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між суб`єктом апеляційного оскарження і сторонами спору не може братися до уваги.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства особа, яка не брала участі у справі, може подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про її права, свободи або про її обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цієї осіб.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі N504/2457/15-ц зроблено висновок, що питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі N2-1426/08, у постанові від 30 січня 2020 року у справі N 646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі N1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі N 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі N 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі N 668/17285/13 (провадження N 61-41547сво18).

Зі справи вбачається, що ОСОБА_9 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 08.08.2005 (а.с.44,т.1).

Доводи апеляційної скарги зводяться до порушення прав співвласника ОСОБА_9 майна щодо права на допоміжне приміщення горища.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України 09 листопада 2011 року №14-рп/2011, у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Отже, для правильного вирішення спору, суд повинен встановити, чи належить приміщення до нежитлового, чи воно є допоміжним та чи знаходитися у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку.

Про необхідність з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень зазначено у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі N914/843/17, від 18 липня 2018 у справі N916/2069/17, від 22 листопада 2018 у справі N904/1040/18, від15 травня 2019 у справі N906/1169/17, від 15 вересня 2020 року у справі N904/5047/18.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 долучено довідку ОСББ «Грецька 45» в якій зазначено, що у приміщенні горища знаходяться мережі загального користування (теплопостачання, водопостачання, тощо), які потребують постійного доступу для здійснення обслуговування та поточного ремонту, у приміщенні горища капітальний ремонт не проводився декілька минулих десятиліть (а.с.89, т.1), до довідки від 23.04.2019 долучені фотографії (а.с.4,5, т.2).

Інші докази на підтвердження характеристики горища не надані, у справі відсутні.

Водночас станом на час ухвалення оспорюваного рішення ОСББ «Грецька 45» не існувало, оскільки створене та зареєстроване 22.07.2016.

Акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу до управління ОСББ «Грецька 45» відомостей про технічні характеристики горища та існування в ньому будь- яких мереж не містить (а.с.73-76, т.1).

Технічний паспорт на горище від 16.11.2007 відомостей про існування в ньому мереж не містить (а.с.11-13,т.1).

Справа неодноразово була предметом перегляду всіх судових інстанцій, в процесі чого останнім власником майна АТ «Альфа-Банк» (Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» у теперішній час) правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» долучено технічний паспорт на приміщення горища, в якому відсутні відомості про існування в ньому мереж.

Враховуючи те, що про технічний стан приміщення, існування в ньому будь-яких мереж, їх впливу на функціонування будинку та функціональне призначення приміщення, тобто чи є воно допоміжним може свідчити лише відповідний висновок спеціаліста, яким довідка ОСББ не є, то апелянтом не доведено існування істотних обставин, які б могли свідчити про порушення її прав.

В свою чергу, відомості довідки не узгоджуються з технічними характеристиками за відомостями технічних паспортів, складених щодо приміщення в різні часи, іншого технічного паспорту ОСОБА_9 не надано.

Крім того, ОСББ «Грецька 45» не є безсторонньою особою, оскільки також подавало апеляційну скаргу, відтак надана довідка не є належним та достатнім доказом, який доводить наявність у спірному приміщенні горища мереж загального користування.

На підставі долучених до довідки фото неможливо ідентифікувати приміщення.

Отже, апелянтом не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що у спірному приміщенні горища наявні мережі загального користування, які потребують постійного доступу для здійснення обслуговування та поточного ремонту, або воно використовувалось для обслуговування будинку.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що права скаржника як співвласника будинку, в якому знаходиться спірне горище, оскаржуваним судовим рішенням не порушені, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_9 оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалося.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1статті 362 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.05.2023

Головуючий:

Судді: