Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
Справа №: 528/617/23
Провадження № 6/528/35/23
У Х В А Л А

Іменем України

23.11.2023 м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка без технічної фіксації засобами заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 528/617/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

09.11.2023 року засобами поштового зв`язку на адресу Гребінківського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у цивільній справі № 528/617/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви обґрунтуванні тим, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року, позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22.07.2012 року у розмірі 37260 грн. 70 коп. , а також стягнуто суму попередньо сплаченого судового збору судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп.

Заявник зазначає, що вказане судове рішення він оскаржив в установленому законом порядку та в межах строків визначених нормами ЦПК України. Апеляційна скарга, була прийнята апеляційним судом 13.09.2023 року. Разом, з цим 01.11.2023 року за місцем реєстрації він отримав постанову про відкриття провадження, з примусового виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року. Вважає, що виконавчий лист, що виданий судом по даній справі, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що останній виданий помилково, оскільки на момент його видачі, рішення суду не набрало законної сили.

Заявник зазначаючи вимоги ст.432 ЦПК України просить суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 14.11.2023 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду з викликом сторін в судове засідання, яке відбудеться в залі Гребінківського районного суду Полтавської області о 08-45 год. 23.11.2023 року.

Так, в судове засіданні 23.11.2023 року заявник ОСОБА_1 не з`явився, в прохальній частині своєї заяви просив розгляд даної справи проводити без його участі. Інші сторони в судове засіданні також не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

На підставі зазначеного та враховуючи скорочені строки розгляду заяви, регламентовані ст. 432 України, а також те, що заявник та заінтересовані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає судовому розгляду, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованих осіб.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року, позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22.07.2012 року у розмірі 37260 грн. 70 коп., а також стягнуто суму попередньо сплаченого судового збору судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп. (а.с. 143-147).

Як слідує зі змісту вказаного рішення суду, останнє було постановлено судом за відсутності сторін, враховуючи подані ними заяви, про розгляд справи без їх участі.

Згідно даних супровідного листа, дане судове рішення, 17.08.2023 року направлено відповідачу ОСОБА_1 (а.с.148).

В подальшому, як слідує з матеріалів справи, на виконання вказаного рішення суду, з урахуванням вимог ст. 354 ЦПК України, Гребінківським районним судом Полтавської області 18.09.2023 року було видано виконавчий лист, який було направлено стороні позивача (а.с. 183).

Так, з доданих до матеріалів заяви ОСОБА_1 відомостей з сайту Полтавського апеляційного суду, вбачається, що 13.09.2023 року апеляційним судом прийнята апеляційна скарга на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року у цивільній справі № 528/617/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Разом, з цим з матеріалів справи вбачається, що лист Полтавського апеляційного суду від 22.09.2023 року, про витребування вказаної справи у зв`язку із надходження апеляційної скарги ОСОБА_1 на вищевказане рішення суду, Гребінківським районним судом Полтавської області отримано лише 14.11.2023 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За змістом ст. 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 16 серпня 2023 року судом було складено повний текст рішення, який на момент його винесення не був вручений учасникам справи, в зв`язку з їх неявкою, а тому згідно ч. 2 ст. 354 строк на апеляційне оскарження рішення суду закінчується 16 вересня 2023 року.

Згідно з вимогами, передбаченими частиною 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц).

З вказаного вбачається, що чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі встановлення обставин, які б свідчили про те, що такий виконавчий лист у момент його видачі видано помилково, безпідставно або необґрунтовано у зв`язку з відсутністю обов`язку у боржника.

Таким чином, подання апеляційної скарги після закінчення строку для її подання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Так згідно п. 1 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

В свою чергу, безпідставне визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, призведе до ненадходження до бюджету суми виконавчого збору у розмірі 10% від стягуваної суми, за наявності на те відповідних підстав згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до ст. 38 Закону виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржником були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1,2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року безпосередньо до апеляційного суду та про вказані обставини не було відомо Гребінківському районному суду Полтавської області, при цьому рішення суду по вказаній справі набрало законної сили 16.09.2023 року та Гребінківським районним судом на виконання рішення суду було видано виконавчий лист 18.09.2022 року. Про подання апеляційного скарги на рішення суду стало відомо вже після видачі виконавчого листа. Таким чином слід прийти до висновку, що виконавчий лист виданий судом без порушень та станом на дату видачі виконавчого листа рішення набрало законної сили і не було скасоване.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» наслідком прийняття апеляційної скарги на рішення суду до розгляду, за яким видано виконавчий документ є зупинення виконавчого провадження, а не визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом не встановлено, що виконавчий документи був виданий помилково або з інших, визначених положеннями частини 2 статті 432 ЦПК України, підстав, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1-19, 76-78, 81, 173, 352-355, 432 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 528/617/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1605.

Суддя М. О. Вітківський