Справа № 535/1264/23
Провадження № 2-з/535/17/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року смт Котельва

Суддя Котелевського районного суду Полтавської області Гуляєва Г.М., розглянувши заяву представника позивача АБ "Віталія Грибовода" адвоката Грибовода Віталія Васильовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та доходу подружжя;-

УСТАНОВИВ:

Представник позивача АБ "Віталія Грибовода" адвокат Грибовод В.В. звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та доходу подружжя. Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , а саме: -земельну ділянку площею 3,6261 га, кадастровий номер::00:003:0866, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Полтавська обл., Котелевський район, Котелевська сільська рада; - та на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер::00:002:0525, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Полтавська обл., Котелевський район, Котелевська сільська рада.

У відповідності до положень частини 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжиття негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є поділ спільного майна та доходу подружжя.

Згідно з інформацією з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно від 02.10.2023 року:

- ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :00:002:0525, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства,адреса: Полтавська обл., Котелевський район, Котелевська с/ рада, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: б/н, виданий 09.04.2020 року, видавник Котелевська селищна рада;

- ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,6261 га, кадастровий номер::00:003:0866, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Полтавська обл., Котелевський район, Котелевська с/ рада, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20, 23.07.2010.

Відповідно до ст.61 СК України в редакції чиній станом на 2 жовтня 2007 року, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності.

Віповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК Українищодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11.01.2011 року статтю 61 СК України доповнені частиною п`ятою такого змісту: "об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації". Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" від 17.05.2012 року, який набрав чинності 13.06.2012 року.

Натомість ст.57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя, до 9 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року та земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги, а також те, що викладені обставини у заяві про забезпечення позову жодним чином не обгрунтовані, суд вважає за необхідне відмовити представнику позивача АБ "Віталія Грибовода" адвокату Грибовод В.В. у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача АБ "Віталія Грибовода" адвоката Грибовода Віталія Васильовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та доходу подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.М. Гуляєва