КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №756/1946/22
номер провадження №22-ц/824/5521/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Луценко О.М.,

у цивільній справі №756/1946/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, визнання факту ухилення від сплати аліментів, стягнення заборгованості з виплати аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суд із позовом до ОСОБА_2 у якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила:

стягнути на свою користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути на свою користь додаткові витрати на дитину, в твердій грошовій сумі у розмірі 4 500 грн., щомісячно;

визнати факт злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини відповідачем протягом 2021 року, що складає, згідно взаємної домовленості 96 000 грн.;

стягнути додаткові витрати на лікування та посилене харчування неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 від вартості витрат за 2021 рік в розмірі 29 700 грн.;

стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу згідно наданим розрахунком.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що з 2018 року по 2020 рік сторони перебували у цивільних стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 . Факт батьківства відповідачем ніколи не заперечувався. Після припинення стосунків, донька залишилася проживати з позивачем. До січня 2021 року відповідач щомісячно надавав кошти на утримання доньки. Наразі, позивач самостійно утримує доньку. Про наявність у відповідача на утримання будь-яких осіб, позивачу не відомо. 23 квітня 2020 року у доньки сторін діагностовано епілепсію серійні згинальні спазми, синдром затримки моторного та психомовленнєвого розвитку, у зв`язку з чим, вона потребує медикаментозного лікування, яке не підлягає перериванню, що свідчить про необхідність у додаткових витратах на дитину. Також, донька потребує лікувальних масажів, підсиленого харчування, спеціального одягу та взуття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів. За 2021 рік у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на дитину у сумі 96 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. в дохід держави.

Не погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що факт ухиляння ОСОБА_2 від сплати коштів на утримання дитини за 2021 рік, є доведеним, оскільки відповідач приховує свій справжній рівень доходів. Нею було заявлено дві вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме: додаткові витрати на дитину, в твердій грошовій сумі у розмірі 4 500 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на лікування та посилене харчування неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 від вартості витрат за 2021 рік в розмірі 29 700 грн., яким суд першої інстанції не надав належної оцінки та не дослідив докази на підтвердження вказаних позовних вимог. Позивачем надавались до суду докази, що дитина - ОСОБА_3 має встановлений діагноз «епілепсія» та потребує постійного прийому проти епілептичних препаратів, консультацій невролога, ЛФК, масажів та спеціального взуття. Лікування дитини є дороговартісним, а дитина потребує постійного догляду та лікування.

29 березня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що понесені додаткові витрати, сторона позивача не доводить належними письмовими доказами. Сам лише розрахунок понесених додаткових витрат не може слугувати належним доказом по справі, а щодо факту злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини, вважає, що дану обставину позивачем належними докази не доведено, оскільки жодної домовленості між сторонами, щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі ніколи не існувало.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину (щомісячних та разових), визнання факту злісного ухилення відповідача від сплати аліментів на дитину та стягнення заборгованості по аліментах, а відтак, переглядається судом апеляційної інстанції у зазначених частинах.

Судом при розгляді справи встановлено, що сторони перебували у цивільних шлюбних відносинах, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження.

Донька сторін ОСОБА_3 , проживає з позивачем, що сторонами не заперечується.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4389 від 23 квітня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, поставлено діагноз - епілепсія (генетична), серійні згинальні спазми, Синдром затримки моторного та психомовленнєвого розвитку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов`язані з її лікуванням, у сумі 4 500 грн. щомісячно, посилаючись на наявність у дитини захворювання - епілепсія.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину суд виходив з їх недоведеності.

Однак, погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції у повній мірі не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини).

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.

Так, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4389 від 23 квітня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, поставлено діагноз - епілепсія (генетична), серійні згинальні спазми, Синдром затримки моторного та психомовленнєвого розвитку. Рекомендовано: спостереження невролога за місцем проживання; протисудомну терапію постійно без перерв: депакін сироп, сабріл; контрольне обстеження у відділенні невролога через 3 тижні або за наявністю показань; ЛФК, масаж; взуття; стимуляцію мовленнєвої активності, розвиток розуміння мовлення, залучення до спільної гри, розвиток дрібної моторики; генетичне обстеження панель «Епілепсія» клініка SNVITAЕ, центр орфанних захворювань «ОХМАТДЕТ».

Із наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку (а.с. 52) вбачається, що на обов`язкове та безперервне медичне лікування доньки нею витрачаються кошти у сумі 2 300 грн.

Згідно орієнтовної ринкової вартості медичних препаратів, середня вартість таблеток сабріл становить 2 300 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, інших осіб на утриманні немає, доказів на підтвердження відсутності у нього можливості взяти участь у відшкодуванні половини витрат га лікування дитини щомісячно, ним до суду не надано, що виходячи з вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання доньки, що пов`язані з її лікуванням, у сумі 1 150 грн. щомісячно, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з її лікуванням, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просила стягнути на її користь додаткові витрати пов`язані з посиленим лікуванням та харчуванням дитини в розмірі 1/2 від вартості витрат за 2021 рік в розмірі 29 700 грн.. До позовної заяви позивач додала розрахунок, згідно якого, додаткові витрати складаються з наступного: 27 600 грн. - обов`язкове та безперервне медикаментозне лікування на 12 місяців, 18 000 грн. - обов`язкові лікувальні масажі по 15 сеансів два рази на рік, прийом лікаря - 700 грн. по 4 рази на рік, 9 600 грн. - проведення аналізів 4 рази на рік, посилене харчування (кета-дієта) на 12 місяців - 42 000 грн., спеціальний одяг та взуття - 1 400 грн.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не місять квитанції та чеків з магазинів для купівлі продуктів харчування (в зв`язку з дотриманням постійної кета- дієти), аптек при здійсненні купівлі-продажу ліків, сплату за медичне та профілактичне лікування, тощо, тому не можливо встановити дані щодо витрачених коштів, що унеможливлює встановлення судом належності таких витрат для дитини. Додані до матеріалів справи квитанції лише підтверджують оплату харчування в дитячому закладі, що не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Крім того, у розрахунку позивач зазначає про необхідність лікувальних масажів по 15 сеансів два рази на рік, разом з тим кількість сеансів та їх періодичність теж не доведена відповідними висновками лікарів.

Також позивач вказує на необхідність оплати прийом у лікарів по 700 грн. 4 рази на рік., однак відповідно до статті 49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально- економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Тож позивачем не доведено необхідність саме платних консультацій, крім того відсутні докази їх оплати.

До матеріалів справи долучено протокол відео-ЕЕГ-моніторинга апаратом «BRAINTEST» з ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» та замовлення медичних послуг генетична панель «Епілепсія» на суму 13 900 грн. проте вказані документи датуються 2020 роком, а в позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання стягнення додаткових витрат за 2021 рік. Крім того, вказані витрати не зазначені у наданому до позову розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини у сумі 29 700 грн., а відтак і відмову в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги в частині придбання одягу та взуття для дитини колегією суддів відхиляються, оскільки вказані витрати не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дітей, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у визнані факту злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини відповідачем протягом 2021 року, що складає, згідно взаємної домовленості 96 000 грн., та стягнення їх з відповідача, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що між позивачем та відповідачем існували домовленості щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі та у зазначеному позивачем розмірі.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину (пов`язаних з її лікуванням) ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового, про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат (пов`язані з лікуванням) на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 150 грн. щомісячно, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину пов`язаних з лікуванням скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, за яким:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати (пов`язані з лікуванням) на спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 150 грн. щомісячно, починаючи з 09 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: