Провадження №2/337/228/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

представника позивача Вельможко О.О.

представника відповідача Рибалкіної Я.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (місце знаходження: м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206) про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2023 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Вельможко О.О., до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, в якому позивач після уточнень та доповнень позовної заяви просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з літа 1990 року до моменту її смерті для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги та визнати за позивачем право власності на 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов мотивує тим, що з ОСОБА_4 позивач познайомився у 1990 році, в тому ж році вони стали мешкати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем проживання позивача, оскільки це було зручно для ОСОБА_4 , яка працювала в гімназії №50, яка розташована поблизу помешкання позивача. Проживаючи разом вони були пов`язані спільним побутом, разом займалися господарством, мали спільний бюджет. Позивач, а також його син з невісткою доглядали за ОСОБА_4 під час її хвороби, а коли вона померла займались її похованням.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 , що фактично складає окрему кімнату. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки більше 5 років до дня її смерті проживав з нею однією сім`єю, у зв`язку з чим подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.

Приватним нотаріусом позивачу було роз`яснено, що для оформлення спадщини йому необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем понад 5 років до дня смерті спадкодавця, у зв`язку з чим позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022р. вказану заяву було залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися з відповідним позовом на загальних підставах. У зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.01.2023р. вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. Одночасно за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. витребувано копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.01.2023р. до суду від приватного нотаріуса надійшли витребувані докази.

30.01.2023р. від представника відповідача - Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідно встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем та 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з померлою ОСОБА_4 однією сім`єю не менше п`яти років до смерті останньої, наявності взаємних прав та обов`язків. Додані ним до позовної заяви докази цього факту не підтверджують. ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 23.10.1997р. по день смерті, а позивач за адресою: АДРЕСА_1 з 12.07.1983р. Надані позивачем копії спільних фотографій з ОСОБА_4 не підтверджують факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, така позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.12.2019р. у справі №466/3769/16, від 27.02.2019р. у справі №522/25049/16-ц, від 11.12.2019р. у справі №712/14547/16-ц, від 24.01.2020р. у справі №490/10757/16-ц. ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу №4-24 від 09.04.1997р., який зареєстрований Херсонською товарною біржею «Ізумруд», купила 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 . Проте, документи, які б підтверджували реєстрацію права власності на зазначену частину квартири за ОСОБА_4 відсутні. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказана квартира на праві приватної власності ні за ким не зареєстрована. За життя ОСОБА_4 не виявила бажання передати у спадок все своє майно ОСОБА_3 , заповіт не склала. Отже, спірна кімната у квартирі АДРЕСА_2 має всі ознаки відумерлої спадщини. Крім того, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 у період з літа 1990 року до моменту її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України набрали чинності з 01.01.2004р., а Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Просить в позові відмовити.

Ухвалою суду від 01.02.2023р. закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. При цьому, відповідно до ст.91, ч.2 ст.197 ЦПК України, судом було задоволено заяву позивача про виклик в судове засідання свідків.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Вельможко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 додатково пояснив, що з 1990 року він та ОСОБА_4 почали мешкати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_4 . При цьому ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Вони мали спільний побут та бюджет. До цього він був в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, який розірвано у 1985 році. ОСОБА_4 до цього теж була у зареєстрованому шлюбі, але її чоловік загинув. У ОСОБА_4 були донька та син, який часто відбував покарання у місцях позбавлення волі, де вони зараз нікому невідомо. У кімнаті, яка належала ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не мешкав. ОСОБА_4 працювала на ЗТЗ, потім в гімназії №50 м. Запоріжжя, отримувала зарплату та пенсію. Він отримував пенсію. Кошти у них були спільними, витрачались за взаємною згодою між ними. Коли ОСОБА_4 померла він разом з сином займались її похованням.

Представник відповідача Запорізької міської ради - Рибалкіна Я.М. в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно з копією договору купівлі-продажу №4-24 від 09.04.1997р., між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір №4-24 купівлі-продажу, зареєстрований Херсонською товарною біржею «Ізумруд», за умовами якого ОСОБА_4 купила 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,48 кв.м., у т.ч. житловою площею 29,2 кв.м. (арк.5, 56).

Згідно з копією реєстраційного посвідчення від 15.04.1997р., Запорізьке бюро технічної інвентаризації посвідчило, що 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 зареєстровані за ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору №4-24 купівлі-продажу, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Ізумруд» 09.04.1997р., про що записано в реєстрову книгу за №240 р№36549 (арк.55).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.01.2023р., відомості у вказаних реєстрах про квартиру АДРЕСА_2 відсутні (арк.73).

У період з 28.04.2001р. по 13.06.2016р. ОСОБА_4 працювала гардеробницею гімназії №50 Запорізької міської ради, що підтверджується копією витягу з її трудової книжки (арк.14).

01.08.2021р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , померла у м.Запоріжжі (арк.4, 52, 61).

Згідно копії паспорту ОСОБА_4 , врона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 23.10.1997 року (арк.109).

Згідно з інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг за №04-07/3/20962 від 06.10.2021р., на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 були зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 22.10.1991р., та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.61).

Згідно зі копією накладної СКП «Запорізька ритуальна служба» та копії свідоцтва про поховання № НОМЕР_1 , ОСОБА_8 поніс витрати на поховання ОСОБА_4 (арк.10-11).

Згідно з даними паспорту громадянина України, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 12.07.1983р. (арк.64).

03.12.1981р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розірвано шлюб, що підтверджується копіює свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видано Орджонікідзевським відділом ЗАГС м.Запоріжжя (арк.54 зворот).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , яке видано 27.12.2005р. Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, 19/50 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_3 (арк.15).

29.09.2021р. приватним нотаріусом ЗМНО Вельможко Н.О. за заявою ОСОБА_3 заведена спадкова справа №49/2021, в Спадковому реєстрі №68387238, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. 51-66).

Згідно з письмовими роз`ясненнями приватного нотаріуса ЗМНО Вельможко Н.О. від 17.11.2021р., для оформлення ОСОБА_3 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , йому необхідно в судовому порядку встановити факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років (арк.66).

Під час судового розгляду судом досліджені копії чотирьох фотографій, на яких, за поясненнями представника позивача, зафіксований сімейний обід, в якому приймали участь позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк.12-13).

Також в ході судового розгляду було відтворено диск з відеозаписом, який наданий позивачем та з якого, за поясненнями представника позивача, вбачається спільний обід позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який мав місце приблизно за півроку до смерті останньої. У зв`язку з хворобою ОСОБА_4 їй допомагає приймати їжу невістка позивача (арк.18).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що його батько ОСОБА_3 з початку 1990 року мешкав з ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 як чоловік та дружина, у них був спільний побут, спільний бюджет. Коли ОСОБА_4 захворіла, він та його дружина допомагали батьку доглядати за нею, а після її смерті в серпні 2021 року прийняли участь у її похованні. Щодо рідні ОСОБА_4 , то йому відомо, що її чоловік загинув на заводі приблизно у 1970 році, її сина він бачив останній раз у 90-х роках, його посадили, а мешкав він у АР Крим. Донька ОСОБА_4 начебто померла. Також йому відомо, що ОСОБА_4 мала на праві власності кімнату в Хортицькому районі м. Запоріжжя, але там ніхто не мешкав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2013 року проживає однією сім`єю з ОСОБА_8 (сином позивача) та з цього часу їй достовірно відомо, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 як чоловік та дружина, у них був спільний побут, спільний бюджет, вони піклувались один за одного. Коли ОСОБА_4 захворіла, вона допомагала позивачу доглядати за нею. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Її похованням займався позивач, він сплачував ритуальні послуги, а вона з ОСОБА_8 допомагали в цьому.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_3 є його родичем по лінії матері та він на протязі тривалого часу постійно спілкується з ним, підтримує тісні відносини. Йому відомо, що приблизно з 1990 року позивач та ОСОБА_4 стали постійно проживати разом як чоловік та дружина в квартирі, яка належить позивачу. Вони мали спільний бюджет, разом витрачали гроші, відзначали свята, вели спільний побут. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , її похованням займався позивач, у похованні йому допомагав його син ОСОБА_12 та невістка ОСОБА_13 .

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-III (далі - СК України), цей Кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18), від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19 (провадження № 61-19041св19), від 13 листопада 2019 року у справі № 638/20216/16-ц (провадження № 61-713св19).

Відповідно до ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 (провадження № 61-5889св22) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) зазначено, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність між ними сталих відносин, притаманних подружжю.

Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) виклав правовий висновок, де зазначив, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Таким чином, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019р. у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019р.

у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019р. у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020р. у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021р. у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21) та інших.

Метою звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем з літа 1990 року по 01.08.2021р. було встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для підтвердження його статусу спадкоємця четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на 31/50 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 .

Як вже зазначалось, підстави для задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1990 року до 01 січня 2004 року відсутні, оскільки встановлення такого факту в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після 01 січня 2004 року, то суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що між ними були відносини, притаманні подружжю, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки.

Як вже зазначалось, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Проте, позивач ОСОБА_3 не надав суду достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту проведення з ОСОБА_4 спільних витрат, зокрема, придбання ними будь-якого майна в інтересах сім`ї як рухомого, так і нерухомого (в тому числі: чеків, квитанцій про оплату товарів, зокрема про придбання меблів, побутової техніки, предметів вжитку, договорів та свідоцтв про набуття спільної власності), спільної участі у витратах на утримання житла, його ремонт, участі у догляді один за одним під час хвороби, в тому числі понесення витрат на лікування, надання взаємної допомоги, наявності заповітів, ділової та особистої переписки, доказів на підтвердження джерел формування спільного бюджету, доказів щодо домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, документів щодо фактичного проживання чоловіка та жінки тощо.

Саме по собі надання правовстановлюючих документів на частки квартир, які належать позивачу та ОСОБА_4 , свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та документів про понесення ОСОБА_8 (сином позивача) витрат на поховання ОСОБА_4 , не може бути підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, пов`язаність їх спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі ст.1264 ЦК України.

Згідно з поясненнями свідків з боку позивача - ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , позивач тривалий час проживав разом з ОСОБА_4 в одній квартирі, вони поводились як дружина та чоловік, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом витрачали кошти.

Проте, вказані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є родичами та близькими позивача, тому можуть бути заінтересовані в результаті розгляду справи на його користь.

Водночас, лише показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , чотири спільні фотографії, короткий відеозапис про спільну присутність позивача та ОСОБА_4 за одним обіденним столом та прийом ними їжі, понесення витрат на поховання, не є достатніми доказами на підтвердження реальності сімейних відносин позивача та померлої ОСОБА_4 , спільності їх бюджету та ведення господарства, зокрема понад п`ять років до дня смерті ОСОБА_4 , наявності у них сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.

Аналізуючи усі докази надані сторонами у сукупності судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно мали місце певні стосунки, вони проводили час разом, але встановити їх тривалість та характер не виявилося можливим, оскільки суду не надано достатніх та допустимих доказів, з яких можна зробити висновки щодо наявності чітких та повних ознак фактичного шлюбу.

Факт тривалого перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, підтримання добрих стосунків, спільна присутність їх на святах, спільний обід, відпочинок або проживання за однією адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні членам однієї сім`ї, такі як: наявність взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, які б надавали позивачу право на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, доказів на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_4 виникли відносини, притаманні подружжю, вони мали взаємні права та обов`язки, що є визначальним у вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім`єю та спадкування на підставі ст.1264 ЦК України.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 недоведеними, у зв`язку з чим в їх задоволені слід відмовити повністю.

Керуючись ст.15, 16, 1216, 1223, 1258, 1264 ЦК України, ст.3 СК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 травня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова