Провадження № 2/756/519/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Марценюк А.І.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 382 000 доларів США, а також понесених судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.09.2015 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 450 000 доларів США.

Про отримання даних коштів відповідачем було надано розписку.

21.09.2018 року відповідач повернула позивачу частину грошових коштів у розмірі 40000 доларів США, про що ОСОБА_3 у свою чергу було надано розписку.

01.12.2018 року ОСОБА_4 повернула позивачу ще частину грошових коштів в розмірі 28 000 тисяч доларів США.

В подальшому відповідач перестала повертати кошти, а оскільки в розписці не міститься строків повернення грошових коштів, позивач 09.08.2021 року направив на адресу ОСОБА_4 вимогу про необхідність сплатити залишок отриманої суми в тридцяти денний строк з моменту отримання вимоги. Дану вимогу відповідачем було отримано 16.08.2021 року, однак станом на день подачі позовної заяви кошти не повернуто.

За таких обставин, просив відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України стягнути з ОСОБА_4 існуючу заборгованість.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 382 000 доларів США, при цьому в обґрунтування позову, крім іншого, почав посилатися на ст. 1212 ЦК України вказуючи про те, що відповідач безпідставно набула ці кошти.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги у повному обсязі вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність, крім того звертав увагу суду, що надаючи пояснення у даній справі та зазначаючи про, начебто, безпідставно набуті кошти, представником відповідача фактично змінено обґрунтування позову. Також, представник відповідача зазначав, що розписка на яку посилається позивач не має правової природи договору позики. Крім того, просив застосувати до даних вимог наслідки спливу строку позовної давності, оскільки термін для пред`явлення даного позову для позивача, на думку, представника сплив ще у 2018 році.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, судом встановлено наступне.

З дослівного змісту розписки від 18.09.2015 року за підписом особи від імені ОСОБА_4 , яка міститься у матеріалах справи (а.с 5) вбачається, що «Я, ОСОБА_4 , отримала від ОСОБА_3 450 000 $ (чотириста п`ятдесят тисяч доларів) США в рахунок продажу нежитлових приміщень №171, №172 за адресою АДРЕСА_1 ». При цьому, позначення «США» здійснено не у стрічці з основним текстом, поза межами дужок та ручкою іншого кольору без будь-яких застережень.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів.

За правилами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, заміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити відомості про сторони договору позикодавця та позичальника, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зміст розписки на яку посилається позивач, як на підставу для даного позову містить чітку інформацію про отримання ОСОБА_4 коштів у рахунок продажу нежитлових приміщень, при цьому відсутні будь-які відомості про отримання відповідачем цих коштів у позику, умов на яких передаються кошти та зобов`язання їх повернути.

Таким чином, розписка на яку посилається ОСОБА_3 не є за своїми ознаками та змістом підтвердженням укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

При цьому, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного укладення договору позики та факту передачі ОСОБА_3 саме у позику ОСОБА_4 450 000 доларів США за цим договором.

На думку суду наявність у наданій позивачем розписці відомостей про отримання коштів в рахунок продажу нежитлових приміщень №171, №172 за адресою АДРЕСА_1 свідчить про існування між сторонами правовідносин купівлі-продажу нерухомого майна.

Вказані висновки суду підтверджуються долученими до матеріалів справи рішеннями: Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай І.В., ОСОБА_5 про визнання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, предметом розгляду якої був, крім іншого, попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №171, №172 за адресою АДРЕСА_1 ; рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, трьох відсотків річних, моральної шкоди; рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання попередніх договорів купівлі-продажу недійсними, яке також стосувалося купівлі-продажу нежитлових приміщень №171, №172 за адресою АДРЕСА_1 .

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.?

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі №922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, підготовче судове засідання закрито 20.01.2022 року.

За таких обставин, письмові пояснення представника позивача із посиланням на ст. 1212 ЦК України, як нову підставу позовних вимог не можуть бути прийняті судом, оскільки подані несвоєчасно, після закриття підготовчого судового засідання та фактично є наміром зміни підстав позову у поза процесуальний спосіб.

За ч. 1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

З огляду на те, що за позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти саме за договором позики у відповідності до ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, які не регулюють правовідносини, що насправді виникли між сторонами, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, розгляд позовної заяви та вирішення спору по суті, на якому наполягав представник відповідача, на думку суду, виключає необхідність розгляду заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 177, 259, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2023 року.

Суддя А.В. Шевчук