Справа № 496/8087/23
Провадження № 2-з/496/7/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду, -

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду, в якій просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ДСТ «Вітамін» відновити електропостачання та водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , а також шляхом заборони керівнику ДСТ «Вітамін» Єленець Юрію Володимировичу здійснювати будь які дії, пов`язані з відключенням житлового-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 14 листопада 2023 року до житлового будинку під АДРЕСА_2 , в якому мешкає заявниця разом зі своїми дітьми з 2013 року, прибули чоловіки, які відключили дім від житлово-комунальних послуг, а саме від електро- та водопостачання, в зв`язку з чим вона зателефонувала на лінію 102 та викликала СОГ. Прибувши першим до місця проживання заявниці, інспектор сектору реагування патрульної поліції м. Одеса, ОСОБА_2 , встановив, що особи, які відключили дім від житлово-комунальних послуг виконують особисте розпорядження ОСОБА_3 керівника ДСТ «Вітамін». Вважає за необхідне проінформувати суд, що 25 квітня 2013 року, заявниця сплатила вступний внесок та набула членство ДСТ «Вітамін» на території якого розташований житловий будинок під АДРЕСА_2 , в якому вона проживає і отримала членську книжку садовода в які наявні відмітки про сплату членський внесків (заборгованість відсутня). Також, цього ж року, ДСТ «Вітамін» видав їй членську книжку щодо сплати за спожиту електроенергію, де у заявці теж відсутня заборгованість. Окрім того, починаючи з 2013 року відповідно до розрахункової книжки по оплаті за послуги водопостачання заявниця сплачує послуги за воду та заборгованості не має. Відповідно до статуту товариства членство має безстроковий термін та не передається в порядку спадкування, дарування та купівлі-продажу. Наголошує, що своїми діями керівник ДСТ «Вітамін» позбавив мешканців, в тому числі малолітню дитину, належних умов життя зокрема права на освіту, оскільки діти знаходиться на онлайн-навчанні. Зазначила, що станом на 21 листопада 2023 року до Біляївського районного суду Одеської області подано скаргу у порядку ст. 303 КПК України щодо зобов`язання внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , реєстраційний номер: 382 від 18 листопада 2023 року за ст. 356 КК України, а також ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 16 листопада 2023 року по справі № 496/7828/23 зобов`язано уповноважену особу ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області внести відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення відносно заявниці, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. У зв`язку з викладеним, представник заявника звернулася до суду з вказаною заявою.

Також, 23 листопада 2023 року, суду з заяви, поданої заявницею через канцелярію суду, стало відомо, що вона перебуває на обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів у Службі у справах дітей Балтської міської ради Одеської області відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких вона має намір взяти під опіку та визначити їх місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людин0438»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективногомеханізмузахисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник реальний спір.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Ні зі змісту заяви про забезпечення позову, ні з наданих до заяви матеріалів не вбачається, що саме є предметом даного спору оскільки звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявниця не виклала обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, а лише вказала на те, що за адресою її проживання, за розпорядженням керівника ДСТ «Вітамін» ОСОБА_3 , що також ні чим не підтверджено, відключено електро- та водопостачання.

Окрім того у прохальній частині заяви про забезпечення позову в п. 2 ОСОБА_1 просить зобов`язати ДСТ «Вітамін» відновити електро- та водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , але з ч. 1 ст. 150 ЦПК України вбачається, що такий вид забезпечення позову, як зобов`язати особу вчинити певні дії, якщо це не сімейні правовідносини, відсутній, а наявний заборонити вчиняти певні дії, про що просить заявниця в п. 3 вказаної заяви. З огляду на те, що відповідна дія вже відбулася суд не може заборонити її вчиняти.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки заявницею не вірно вибрано спосіб захисту її порушених прав та свобод, не доведено, а судом не встановлено, предмет спору, а також що невжиття відповідних заходів призведе до утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Окрім цього суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що вона не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь-який час протягом розгляду справи у суді в тому числі і з цивільним позовом в кримінальному провадженні, з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Керуючись ст. ст.150-153 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 23 листопада 2023 року.

Суддя О.П. Портна