Справа № 278/3708/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та виплати компенсації вартості частини майна, -

ВСТАНОВЛЕНО:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач, через свого представника, звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить:

1. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/3 частину наступного майна:

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0404;

- земельну ділянку площею 0,37 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку (яка належала ОСОБА_3 ) вище переліченого майна.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (за передану їй у власність 1/3 частину спірного майна) на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію, яка буде внесена позивачем на депозитний рахунок Житомирського районного суду Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками спірного майна. Однак користується фактично ним лише позивач, в тому числі фактично проживає у вищевказаному будинку; розділити спірний будинок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 технічно є неможливим, оскільки вони не спілкуються між собою.

Крім того, переобладнання вказаного будинку є неможливим у зв`язку з його зношеністю.

Зазначене і стало підставою для звернення до суду.

ІІ. Процедура та позиції сторін.

Провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 62).

Ухвалою суду від 30.11.2022 року (а.с. 104-105) призначено у справі будівельно-технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизи.

28.04.2023 року цивільна справа № 278/3708/21 повернулась на адресу суду із експертної установи разом з висновком експертів від 27.04.2023 року № 560/04-2023 (а.с. 127-176).

Ухвалою суду від 19.05.2023 року поновлено провадження у справі (а.с. 177, 178).

Позивачем було внесено на депозитний рахунок Житомирського районного суду Житомирської області 122934,00 грн, про що надано відповідну квитанцію (а.с. 187).

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Повідомили, що у будинку облаштована одна кімната, однак вона потребує ремонту, а в іншій частині будинок не придатний до житла; ремонт будинку не робили, оскільки він належить на праві часткової власності.

Зазначили, що відповідачу є де проживати; частка у спірному майні є незначна, а відтак шкоди відповідачу не буде завдано.

Відповідач у судовому засіданні повідомила, що не постійно проживає у спірному будинку, оскільки у неї був інфаркт. Зазначила, що приїздить туди періодично; позивач чинить їй усілякі перепони у користуванні будинком (ховала інвентар, викидала її речі, тощо). Вважає, що це її частка і вона має право власності на неї. Вказала, що буде проживати у спірному будинку, а відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 може переїхати у сільську місцевість і проживати там, коли можливо будуть траплятися відключення світла; у власності відповідача перебувають частки нерухомості, вона не є власником цілого об`єкту нерухомого майна, а відтак припинення права власності ОСОБА_3 у спірному майні завдасть їй істотної шкоди. Вважає, що неможливість сумісного користування спірним житловим будинком не є підставою для припинення права власності відповідача на спірне майно.

З наведених мотивів просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом.

Встановлено, що сторони у справі є співвласниками спірного нерухомого майна; 2/3 частки належить ОСОБА_1 , 1/3 частки належить ОСОБА_3 (а.с. 15-40, 188-197).

Відповідно до висновку експертів № 560/04-2023 від 27.04.2023 року (а.с. 128-174) здійснити виділ 1/3 частки ОСОБА_3 в житловому будинку із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами) або із відступом від ідеальної частки не вбачається технічно можливим, оскільки:

-для виділення окремої ізольованої квартири, необхідне проведення ремонтно- будівельних робіт із втручанням у несучі конструктивні елементи які станом на дату проведення дослідження перебувають в аварійному стані;

-технічний стан конструктивних елементів будинку не забезпечує міцність, стійкість та

просторову жорсткість, а також спроможність сприймати додаткові навантаження і

зберігати статичну непорушність в разі проведення реконструкції і переобладнанні, як

передбачено п. 2.5.2 Методики «Організація проведення судових будівельно-

технічних експертиз по цивільних справах» розроблена Київським НДІСЕ

Міністерства юстиції України.

Разом із тим, експерти звертають увагу, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому потребує

негайного/невідкладного проведення комплексу будівельно-ремонтних робіт по забезпеченню

міцності, стійкості та просторової жорстокості несучих конструктивних елементів будинку, а

також необхідності проведення заходів для відведення атмосферних опадів від фундаментів

будинку, оскільки фактичний/існуючий технічний стан житлового будинку на дату

проведення дослідження без проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт може

призвести до руйнації житлового будинку в цілому, що несе небезпеку для осіб які постійно чи тимчасово там перебувають.

Дійсна (ринкова) вартість 1/3 частини житлового будинку з господарськими

будівлями і спорудами та земельних ділянок з кадастровими номерами:

:03:002:0404 площею 0,2500 га і :03:002:0405 площею 0,3700 га, що

розташовані за адресою: АДРЕСА_1

становить: 122933 (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять три) гривні 00 копійок, в тому

числі вартість 1/3 частини:

-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить - 43867 (сорок три тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок;

-земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0404 становить - 33633 (тридцять три тисячі шістсот тридцять три) гривні 00 копійок;

-земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0405 становить - 45433 (сорок п`ять тисяч чотириста тридцять три) гривні 00 копійок.

IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Результат системного аналізу статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні - може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995р. (зі змінами та доповненнями) судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності - присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Судом встановлено, що сторони не досягли згоди щодо поділу спільного нерухомого майна. Здійснення поділу спірного домоволодіння є технічно неможливим, що вбачається з висновку експертів (а.с. 129-174).

Так, згідно вказаного висновку експертів ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 43867,00 грн.

Таким чином можливим способом поділу спірного домоволодіння є присудження ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/3 його частки, на що вона згодна і про що просить у позовній заяві.

Суд бере до уваги, що частка 1/3 в майні не є незначною, однак бере до уваги висновок експертів щодо не можливості технічно здійснити виділ (поділ) цієї частки внатурі, оскільки будинок в критично аварійному стані, а сторони не можуть домовитись мирним шляхом щодо користування вказаним будинком у відповідності до часток, що перебувають на праві власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про виділення в натурі позивачу частки земельних ділянок, слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Згідно п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ч. 5 ст. 89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно п. 18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Суд приходить до висновку що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток або виділена в натурі які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Суд не вбачає підстав та перепон щодо виділення внатурі відповідних часток спірних земельних ділянок сторонам. Доказів протележного суду під час розгляду справи не надано. Крім того, чатка у розмірі її 1/3 є значною.

З огляду на ці обставини позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

V. Висновок суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.

VI. Розподіл судових витрат по справі.

Питання розподілу судових витрат судом буде вирішено після надання учасниками процесу відповідних доказів, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про що останніми було зазначено до судових дебатів.

Керуючись п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 6 ст. 259, ст. ст. 263-265, ч. 6 ст. 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та вартості частини майна - задовольнити частково.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 43867,00 грн, що знаходяться на депозитному рахунку суду.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік