Ухвала

18 травня 2023 року

м. Київ

справа 456/4725/21

провадження № 61-5694ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» на постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов`язків Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» (далі - ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1») від 11 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки начальника елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» з 11 серпня 2021 року, стягнення з ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 серпня 2021 року до дня поновлення на роботі та витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 10 листопада 2020 року працював на підприємстві виконуючим обов`язки начальника елеватора. Наказом № 33 к виконуючого обов`язки директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» від 11 серпня 2021 року звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Вважає звільнення з роботи незаконним, оскільки 23 червня 2021 року він подав директору підприємства заяву на звільнення за згодою сторін. Вказану заяву ОСОБА_1 не зареєстрував. Директор заяву ОСОБА_1 на звільнення не підписав та вмовив позивача продовжити роботу.

З 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Заяв про звільнення не подавав. Адміністрація підприємства самовільно звільнила позивача, коли він перебував на лікарняному.

Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 11 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Змінив дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки начальника елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України з 11 серпня 2021 року на 17 серпня 2021 року.

В задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовив.

Відмовив у задоволенні вимог про стягнення з ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» витрат на правову допомогу.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у позивача було бажання звільнитися за угодою сторін через заборгованість підприємства у заробітній платі, відповідно до його заяви про звільнення за угодою сторін з 23 червня 2021 року, яка зареєстрована 01 липня 2021 року.

Львівський апеляційний суд постановою від 13 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщук І. М. задовольнив, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконним та скасував наказ № 33 к виконуючого обов`язки директора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» від 11 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Поновив ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки начальника елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» з 17 серпня 2021 року.

Стягнув з ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» на користь ОСОБА_1 102 420,25 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2021 року по 18 липня 2022 року.

Стягнув з ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» на користь ОСОБА_1 6 000 грн за надання професійної правничої допомоги.

Вирішив питання щодо судового збору.

Задовольняючи позов апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення позивача незаконне, оскільки не було досягнуто угоди сторін про звільнення з 23 червня 2021 року та ОСОБА_1 приступив до роботи, заява про звільнення з 23 червня 2021 року втратила свою актуальність.

20 квітня 2023 року Пилипів О. В., яка діє в інтересах ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1», подала до суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові та майнові вимоги про визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов`язків ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» від 11 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки начальника елеватора ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» з 11 серпня 2021 року, стягнення з ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 серпня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, Суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки самостійно не встановив.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» на постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров