Номер провадження: 22-ц/813/5388/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року, ухваленого Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Огренич І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, за реєстраційним № 125039 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № CCNG-630960505 від 27 червня 2018 року в розмірі 11579,07 грн та 50 грн за вчинення виконавчого напису.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10992,40 гривень, які складаються з судового збору у розмірі 992,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про перегляд та скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року у вищезазначеній справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» частково не погоджується з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, тому просить заочне рішення в частині стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу із 10 000 грн до 1 000 грн.

Доводами апеляційної скарги є неповне з`ясування обставин, неправильна оцінка доказів, що мають значення для справи, невідповідність норм матеріального права; не дослідження судом належним чином документів, наданих позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, та прохання відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи ціну позову, принципи співмірності, розумності судових витрат, що спричинило до хибного прийняття рішення у справі.

Вважає, що заявлена позивачкою до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу від фахівця в галузі права у розмірі 10 000 грн є необґрунтованою та завищеною, оскільки справа є нескладною, позивачем не надано доказів фактичного надання адвокатом правничої допомоги в суді першої інстанції, відсутній детальний опис робіт, а тому розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу від фахівця в галузі права, суд дійшов хибного висновку, не дослідивши обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 доводи скарги не визнала, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду - залишити без змін, зазначивши, що розмір витрат на правничу допомогу є обгрунтованим, встановлений із врахуванням витраченого адвокатом часу на запити, збір інформації, підготовка позовної та інших заяв, а також підготовка до судових засідань, витрати на дорогу, в тому числі час для прибуття і участі у судових засіданнях. При цьому, вказала, що відповідач мав змогу зменшити розмір видатків на правову допомогу шляхом домовленості чи визнання позову, проте відповідних дій не вчинив.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є заочне рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу та вимога про їх зменшення з 10000 грн до 1000 грн.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуваним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, за реєстраційним № 125039 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № CCNG-630960505 від 27 червня 2018 року в розмірі 11579,07 грн та 50 грн за вчинення виконавчого напису та вирішено питання щодо судових витрат.

Стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, суд виходив із обґрунтованості позову та вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України щодо належності та достатності доказів витрат, які позивач поніс або має понести, на професійну правничу допомогу з урахуванням ціни позову, рівня складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого адвокатом на надання такої допомоги.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України.

Представником позивачки на виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК України було заявлено про понесені витрати на професійну правничу допомогу позивачкою у першій заяві по суті справи позовній заяві із додаванням існуючих на той момент доказів: ордеру серії ВН № 1154250 на надання правничої допомоги позивачці ОСОБА_1 адвокатом Сігнаєвським А.О., виданим на підставі договору про надання правової допомогу від 19 травня 2022 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 02/22 від 01 вересня 2022 року на суму 10 000 грн.

Відповідач, який 14 жовтня 2022 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі з додатками, клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги не подавав.

Обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Справу розглянуто по суті 14 грудня 2022 року, про що відповідач був належно повідомлений (а.с. 28), і станом на час ухвалення рішення він також не заперечував проти заявленого до стягнення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 надавалася правнича допомога позивачці, на підтвердження чого позивачем надано ордер серії ВН № 1154250 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 19 травня 2022 року в Київському районному суді м. Одеси, органах державної виконавчої служби і приватних виконавців, органів нотаріату адвокатом Сігнаєвським А.О. та копія квитанції до прибуткового касового ордера № 02/22 від 01 вересня 2022 року на суму 10 000 грн, де зазначено, що зазначену суму прийнято адвокатом Сігнаєвським А.О. від ОСОБА_1 на підставі договору (а.с. 8, 20).

Вказаний адвокат як представник підписував та подавав позовну заяву від імені ОСОБА_1 з додатками, подавав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

З огляду на наведене слушними є доводи відзиву позивачки на апеляційну скаргу відповідача, що відповідач не оскаржує рішення суду по суті, отже, погоджується із протиправними своїми діями щодо стягнення з позивачки грошових коштів, що призвело до арешту рахунків, витрат на відновлення прав позивачки, що здійснювалося у судовому порядку та змушувало позивача нести судові витрати по сплаті судового збору та послуг адвоката, і вказаним витратам відповідач міг запобігти шляхом визнання позову чи домовленості, проте таких дій не вчинив. Розмір гонорару адвоката погоджений позивачкою та адвокатом.

Колегія суддів бере таке до увагу та погоджує, оскільки вказане підтверджено матеріалами справи.

Крім того, аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що відповідачем не оспорюється надання правничої допомогу, а міститься лише посилання на невідповідність розміру гонорару адвоката критеріям розумності та справедливості.

Проте таке відповідач мав би заявити своєчасно разом із першою заявою по суті справи в суді першої інстанції.

Оскільки такого зроблено не було, то у суду - за умови отримання відповідачем позовної заяви з додатками та належного його сповіщення судом про дату, час та місце розгляду справи, - не було підстав для зменшення заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

За умов невиконання відповідачем наданих йому процесуальним законом прав та невиконання обов`язків, оскаржуване рішення є таким, що ухвалене на умовах дотримання таких засад цивільного судочинства як змагальність та диспозитивність (ст. 12, 13 ЦПК України).

І саме на відповідача у такому випадку покладено відповідальність за належне виконання наданих йому процесуальним законом прав та обов`язків, що має наслідком неможливість зміни або скасування законного і обґрунтованого рішення.

Тому не може бути взято до уваги заявлення лише в суді апеляційної інстанції вимоги відповідача про зменшення судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки матеріали справи містять в повній мірі докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правову допомогу, задоволений судом, є завищеним, оскільки робота адвоката не вимагала проведення великого обсягу аналітичної й технічної роботи, та справа є незначної складності, не спростовують правильних висновків суду, оскільки такі судом першої інстанції не розглядалися за відсутності заперечення сторони проти розподілу відповідних витрат на адвоката, а отже - наведені відповідачем обставини щодо подання обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та ненадання судом оцінки викладеним у ньому доводам, спростовуються матеріалами справи, які такого клопотання на час прийняття судом заочного рішення не містили.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому у задоволенні апеляційної ска рги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в оскаржуваній частині щодо судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити та залишити заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови 22 листопада 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова