Провадження № 2/127/1692/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 травня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, поділ спільного сумісного майна, виділ частки із майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, поділ спільного сумісного майна, виділ частки із майна.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також з позовної заяви та матеріалів доданих до неї не вбачається підстав, які могли б звільнити позивача від сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В залежності від предмета спору за своїм характером позовні вимоги поділяються на вимоги майнового та немайнового характеру.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Водночас, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно п. 9 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн) не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420 грн); ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн).

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Оскільки, позовна заява містить вимоги як майнового (визнання права власності на майно та виділ частки), так і вимогу немайнового характеру (припинення права власності ), тому вони підлягають оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 10, 12, 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10.

Натомість, у порушення вимог п.3 ч.3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачі вказуючи на нормативну грошову оцінку вартості спірного нерухомого майна, сплатили судовий збір лише в розмірі 3541,56 грн (платник ОСОБА_1 ), що не може вважитись належним підтвердженням сплати судового збору у встановленому законом розмірі відповідно до заявленого розміру позовних вимог.

Слід зауважити, що у розумінні ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок за своєю суттю не є тотожною з дійсною вартістю нерухомого майна та не призначена для обчислення розміру судового збору при зверненні до суду із майновим позовом, адже не визначає ринкову (дійсну) вартість об`єкта оцінки, як-то передбачено експертною грошовою оцінкою такого нерухомого майна.

Разом з тим, жодних доказів щодо дійсної вартості спірного майна суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи, що в суду відсутня можливість встановлення ціни позову на день подання позову (в матеріалах відсутні докази щодо підтвердження дійсної вартості спірного майна), суд вважає за необхідне попередньо визначити для позивачів розмір судового збору за вимогами майнового характеру в сумі 7083,08 ( 3541,54 грн вимога про визнання права спільної власності та 3541,54 грн про виділ часток).

Отже, позивачам слід сплатити судовий збір відповідно до вищевказаної норми ст. 6 Закону, а саме: за вимогу немайнового характеру по 1073,60 грн кожним позивачем окремо та позивачу ОСОБА_2 слід сплатити судовий збір в розмірі 3541,56 грн за вимоги майнового характеру. Сплата позивачем судового збору в розмірі 3541,56 грн відповідно до платіжної інструкції від 11 травня 2023 року №0.0..1 є не повною та є розміром судового збору, яка сплачена позивачем ОСОБА_1 за її позовні вимоги майнового характеру ( про визнання права та виділ частки).

Крім сплати судового збору, позивачі не звільнені від обов`язку зазначити обставини з посиланням на докази щодо дійсної вартості майна та вказати відповідну ціну позову.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивачів, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Також, відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч.5 ст. 177 ЦПК України). Обов`язок подання доказів разом з поданням позовної заяви передбачений ч.2 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як слідує з позовної заяви, позивачі з посиланням на положення ст. 372, 1216-1218, 1268 ЦК України, просять визнати за ними право спільної сумісної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, кадастровий №:02:073:0231, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , а також виділити позивачам по частки цієї земельної ділянки в межах площі 0,0365 га, що становить 73/200 часток. Позов обґрунтовують тим, що позивачі не можуть реалізувати в повній мірі своє право на спадкування за законом на вказане майно, оскільки нотаріус відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Слід звернути увагу позивачів на те, що після смерті особи відкривається спадщина лише на майно, яке належить йому особисто на праві власності як спадкодавцю (конкретне майнове право), відповідно частка іншого із співвласників у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу цієї спадщини. При цьому з матеріалів позову убачається, що згідно наданого Свідоцтва про право власності на нерухоме майно спірна земельна ділянка за кадастровим номером :02:073:0231, площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності за спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 , державна реєстрація права власності здійснена 23.12.2013 (витяг з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.01.2014 №15792628).

Натомість, заявляючи вимогу про визнання права власності на вказане спірне майно, позивачі не врахували особливості самої правової форми власності цього майна як об`єкта цивільного права та відповідно за змістом не конкретизують чи об`єктом визнання їхнього права власності є частка померлого в цілому чи кожен із спадкоємців бажає визнати право власності на свою частку в спадковому майні.

Крім того, враховуючи наведені позивачами обставини щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину з підстав ненадання документа, що визначає частку померлого слід звернути їх увагу на роз`яснення п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де вказано, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Слід також зауважити, що механізм правового застування положень цивільного законодавства щодо таких юридичний категорій як «поділ майна» та «виділ із мана» не є тотожними, адже виділ із майна у спільній власності відбувається завжди в натурі з трансформацією у приватну власність для власника частки, яка виділяється та з одночасним збереженням існуючої форми власності для часток інших співвласників у цьому майні. Винятком з цього правила є виділ у майні належного двом співвласниками, тоді фактично відбувається поділ в натурі. Водночас, поділ спільного майна залежно від самої форми власності на це майно передбачає його перетворення в нові об`єкти цивільного права та може бути здійснене як в ідеальних частках (визначення часток між усіма співвласниками у самому праві власності на майно при наявній спільній сумісній власності), так і в натурі (визначення реальних часток між усіма співвласниками у праві власності на майно при спільній частковій власності). Тобто, як поділ майна, так і виділ з майна слугує підставою для набуття за особою права власності на новий об`єкт цивільного права і така підстава є взаємовиключною.

Разом з тим, зі змісту позовних вимог убачається, що позивачі ставлять одночасно вимогу про поділ спірного майна між співвласниками без конкретизації розміру часток щодо кожного із співвласників та про виділ за позивачами в натурі по частки земельної ділянки, площею 0,0365 га, згідно кадастрового плану. Проте в обґрунтуваннях за способом виділу з майна позовна заява не містить доказів в обґрунтування того, що на даний час узагалі існує відповідний цивільний об`єкт майнового права як предмет спору, адже згідно наданої технічної документації на об`єкт нерухомості за кадастровим номером :02:073:0231, існує земельна ділянка площею 0,1 га, тобто фізично інше майно.

Отже, позивачам слід звернути увагу на обраний ними спосіб захисту порушеного права та визначитись зі змістом позовних вимог.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, поділ спільного сумісного майна, виділ частки із майна - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: