ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/984/23 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Жук В.М.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18708/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст рішення складено 12 вересня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення коштів та зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що належну йому на праві приватної власності квартиру з 2003 року відключено від системи централізованого опалення, оскільки в ній було встановлено індивідуальне опалення. Транзитні стояки у квартирі є ізольованими та жодного тепла не віддають, проте з грудня 2021 року від відповідача йому почали надходити рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії, що витрачена на опалення квартири (транзитними стояками), загальнобудинкові потреби на опалення приміщень загального користування та абонентська плата на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячої води.

Заперечував факт укладення між сторонами публічного договору, посилаючись на те, що є пенсіонером, особою з інвалідністю, не ходячим, не володіє навичками користування комп`ютерною технікою, не має доступу до мережі інтернет, відповідно не був ознайомлений з умовами публічного договору, розміщеними на веб-сайті відповідача. Заяви-приєднання про надання комунальних послуг не підписував. Зазначав, що більше 5 років не виходить з власної квартири, відтак не користується наданими послугами з централізованого опалення приміщень загального користування та заперечував факт їхньої оплати, посилаючись на помилковість сплати 600 грн. за вказані послуги.

Тому, просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вищевказані послуги з постачання теплової енергії за адресою його місця проживання за період з грудня 2021 року до жовтня 2022 року, списати наявну заборгованість за вказаний період та зобов`язати відповідача повернути йому помилково сплачені кошти у сумі 600 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про наявність між сторонами договірних відносин, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставини щодо опублікування відповідачем на своєму офіційному веб-сайті 31 жовтня 2021 року типових публічних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Із змістом вказаних публічних договорів він не ознайомлювався, у зв`язку із відсутністю доступу до мережі інтернет та невмінням користуватись комп`ютером, в силу свого віку (83 роки). Оскільки він є особою з інвалідністю внаслідок війни, не ходячим, заяву-приєднання до публічного договору не підписував, відтак договір про надання комунальної послуги не може вважатись укладеним, а тому відсутні правові підстави для нарахування йому заборгованості.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про вчинення ним конклюдентних дій, у зв`язку із сплатою відповідачу 600 грн. у жовтні 2022 року за надані послуги з постачання теплової енергії, оскільки ЗУ Про житлово-комунальні послуги не передбачає можливості укладення договору про надання комунальної послуги шляхом вчинення конклюдентних дій. При цьому, звертає увагу на те, що в позовній заяві він вказував, що зазначені грошові кошти були сплачені помилково.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що він користувався наданими відповідачем послугами з централізованого опалення шляхом отримання тепловіддачі від транзитних трубопроводів, що проходять через належну йому квартиру, не відповідає обставинам справи, оскільки транзитні трубопроводи знаходяться на вулиці, а в квартирі проходить труба стояка, яка ним заізольована.

Вказує, що судом не було взято до уваги те, що у його під`їзді підвал це дитяча поліклініка, яка опалюється і оплачує рахунки за отриману теплову енергію.

Посилається на необґрунтоване відхилення його доводів, які стосувались того, що він не користується наданими послугами централізованого опалення на загальнобудинкові потреби, оскільки через стан здоров`я більш ніж 5 років не виходить з квартири.

Вважає припущенням твердження суду про те, що централізоване опалення приміщень загального користування багатоквартирного будинку, дозволяє йому отримувати відповідну тепловіддачу до власного помешкання, чим зменшується розмір витрат на автономне опалення його квартири та таке необхідне для забезпечення діяльності всієї системи і запобігає її замерзанню.

Стверджує про те, що суд першої інстанції не мав правових підстав залучати до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , оскільки він із ним не проживає, жодними послугами не користується та матеріальної допомоги від нього не отримує, хоча зареєстрований за вказаною адресою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руденко О.А. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись, на доводи викладені в ній.

Представник відповідача КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» - адвокат Решетуха А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення теплової енергії в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири та особового рахунку за адресою: АДРЕСА_2 .

28 липня 2003 року за вищезазначеною адресою змонтоване автономне опалення та ізольовані транзитні стоянки системи опалення та гарячого водопостачання.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Відповідно до витягів про реєстрацію місця проживання №17132/28-03 та №17133/28-03 від 31.05.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , окрім позивача, зареєстрований також ОСОБА_2

31 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» були опубліковані типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

12 жовтня 2021 року проведений запуск системи опалення, зокрема, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1105 від 01 грудня 2021 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води» встановлені КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Розмір плати за абонентське обслуговування з 01 грудня 2021 року для послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води затверджено наказом КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» № 165 від 28 грудня 2021 року в межах граничних розмірів, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 808 від 21 серпня 2019 року. У вересні 2022 року до наказу КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» № 165 від 28 грудня 2021 внесені зміни на підставі наказу № 159 від 16 вересня 2022 року.

Згідно розрахунку відповідача вартість наданих КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» ОСОБА_1 послуг теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 становила: за грудень 2021 року 227,57 грн; за січень 2022 року 213,06 грн; за лютий 2022 року 165,71 грн; за березень 2022 року 178,48 грн; за квітень 2022 року 103,05 грн.

Вартість наданих КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» Павлюку С.Я. послуг тепловіддачі від транзитних трубопроводів становила: за грудень 2021 року 83,10 грн (однак така сума була знята на підставі акту робочої групи № 10 від 20.01.2022); за січень плата за тепловіддачу від транзитних трубопроводів позивачу не нараховувалась; за лютий 2022 року 51,96 грн; за березень 2022 року 57,53 грн; за квітень 2022 року 44,54 грн. При цьому у період з травня 2022 року до жовтня 2022 року нарахування позивачу плати за тепловіддачу від транзитних трубопроводів та за теплову енергію місць загального користування не здійснювалось.

Так само відповідач здійснював нарахування плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії. У період з грудня 2021 року до вересня 2022 року вартість таких послуг становила 18,07 грн щомісячно, а в жовтні 2022 року 18,80 грн.

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року перерахував на користь КП«Тернопільміськтеплокомуненерго» плату за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 600 грн, що підтверджується рахунком за жовтень 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їхньої необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції правильно визначено, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення та регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, Методикою розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 28 грудня 2018 року, та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пунктів 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2 розділу І Методики загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Системний аналіз зазначених вище положень ЦК України свідчить про те, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином договір з постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 646/834/17. Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення правовідносин, пов`язаних з наданням комунальних послуг на підставі публічної оферти, не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами наявні фактичні договірні відносини, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому з ним в порядку ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладено індивідуальні договори про надання комунальних послуг, які є публічними договорами приєднання, відповідно йому були надані послуги з централізованого опалення, які він прийняв та зобов`язувався їх оплатити.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Cпоживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вважав конклюдентними діями, які засвідчують фактичне приєднання до умов публічного договору, оплату позивачем на рахунок відповідача 600 грн. у жовтні 2022 року за надані послуги з постачання теплової енергії, жодним чином не спростовують факту укладення між сторонами індивідуальних договорів 01 грудня 2021 року, що були оприлюднені на веб-сайті відповідача.

Посилання апелянта на те, що він є особою з інвалідністю, не вміє користуватись комп`ютерною технікою та у нього немає доступу до мережі Інтернет, не заслуговують уваги, оскільки зазначені обставини не звільняють особу від обов`язку подати свої заперечення щодо надання комунальних послуг на підставі публічної оферти.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не користується наданими відповідачем послугами централізованого опалення на загальнобудинкові потреби, у зв`язку із тим, що більше 5 років не виходить з власної квартири, а також посилання на те, що з 2003 року його квартира відключена від централізованого опалення, через встановлення індивідуального опалення, не може слугувати підставою для звільнення його від обов`язку по сплаті за даний вид послуг з огляду на наступне.

Частина 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Судом першої інстанції було слушно взято до уваги те, що за адресою позивача зареєстрований і його син - ОСОБА_2 , який періодично відвідує позивача за місцем його проживання, здійснює за ним догляд та купує продукти харчування (з слів представника позивача), а тому в силу вимог ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у них наявний обов`язок здійснювати оплату за фактичне користування житлово-комунальними послугами, в тому числі за використані послуги з централізованого опалення приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку, а тому прийшов до вірного переконання про те, що рішення суду може вплинути на його права та обов`язки і обґрунтовано, відповідно до вимог ч.3 ст. 53 ЦПК України залучив його до участі у справі, як третю особу.

Також системний аналіз п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» свідчить, що до опалювальної площі житла, на яку надається знижка при розрахунках плати за опалення, не входить площа місць загального користування багатоквартирного будинку.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 539/1130/17, від 05.06.2019 у справі № 703/3515/15-ц.

Окрім цього, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про не взяття до уваги довідки від грудня 2022 року, яка була надана та оформлена позивачем, на підтвердження того, що транзитний стояк не віддавав тепла, оскільки відповідні температурні заміри були проведені позивачем самостійно, а тому цей доказ не може бути беззаперечним, оскільки є сумнівним.

Докази того, що за місцем проживання позивача проводились відповідні заміри посадовими особами КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» за участю позивача, про що був складений відповідний акт робочої групи, в матеріалах справи немає.

Відповідно до п. 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі. Правил №830) споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Згідно пп. 13 п. 44 Правил № 830 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 3 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

Оскільки із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що основними мотивами позовних вимог щодо здійснення перерахунку заборгованості ОСОБА_1 за послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 року та списання заборгованості в сумі 641, 40 грн. за вказаний період, є саме заперечення позивачем наявності між сторонами договірних відносин і як наслідок відсутності у нього обов`язку сплати таких житлово-комунальних послуг, а не заперечення щодо відповідності вартості та обсягу наданих послуг, оскільки наданий відповідачем до відзиву розрахунок вартості житлово-комунальних послуг позивачем не оспорювався, а власного розрахунку він не надавав, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для здійснення перерахунку заборгованості за вищезгадані послуги, списання наявної заборгованості та повернення позивачу помилково сплачених коштів у розмірі 600 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.