РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/1613/23 Провадження № 2/401/1004/23

20 листопада 2023 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

з участю: секретаря судового засідання Рудської В.А.,

представника відповідача - адвоката Назаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0034543 від 26 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух справи) :

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 28 430,64 грн., що складається з: 17 603,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 128,25 грн. - заборгованість за процентами; 3 076,90 грн. - заборгованість за комісією; 950,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пенею); 1 347,16 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами в період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року; 4 324,47 грн. - інфляційних витрат за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 29 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 26 вересня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Витребувано від АТ «РВС Банк» відомості про видану ОСОБА_1 платіжну картку, на яку були зараховані кредитні кошти та відомості про рух коштів по відкритому на ім`я відповідача рахунку.

Представник позивача в особі директора ТОВ «ФК «Паріс» Слюзенко В.О., у позовній заяві просив розгляд справи проводи за відсутності представника позивача.

Аргументи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»:

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 26 червня 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «РВС Банк» було підписано Заяву-Договір № 0034543 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Згідно заяви-договору № 0034543 від 26 червня 2019 року, відповідач, підписанням заяви - договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства "РВС Банк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору відповідач ознайомлений та він зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.

За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20 512,82 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, % річних-18, тип ставки - фіксована, разом комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого кредиту.

В день підписання заяви-договору № 0034543 від 26 червня 2019 року, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, про що свідчить підпис відповідача.

Грошові кошти у сумі 20512,82 грн. були зараховані Акціонерним товариством "РВС Банк" 26 червня 2019 року на картковий рахунок клієнта.

Відповідно до п. п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі.

У разі порушення терміну погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого Графіком платежів, така заборгованість, у тому числі Щомісячний платіж (або його частина) вважається простроченим починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з Графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, Банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за Споживчим кредитом, у тому числі Щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє Клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з Позичальника за Договором, (п. 7.3.11 Публічної пропозиції). 05 березня 2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «РВС Банк» відступило ТОВ « ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0034543 від 26 червня 2019 року на загальну суму 22 759,01 грн., з яких:

заборгованість за тілом кредиту 17603,86 грн.;

заборгованість за процентами 1125,25 грн.;

заборгованість за комісією 3076,90 грн.;

заборгованість за штрафними санкціями( пеня) 950 грн.

На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 22 759,01 грн. позивачем керуючись ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано 1347,16 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року та 4324,47 грн. інфляційних втрат за період з 05 березня 2020 по 23 лютого 2022 року. Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 28430,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду такі докази: копію заяви - договору № 0034543 від 26 червня 2019 року; копія договору про відступлення права вимоги в№ 05/03/2020-1; копія меморіального ордеру № 5974 від 26 червня 2019 року щодо видачі кредиту відповідачу; виписки по особовому рахунку відповідача; розрахунок заборгованості відповідача; розрахунок інфляційних витрат та 3% річних; копія вимоги № 666/5 від 02 квітня 2020 року та інші докази.

Позиція відповідача, ОСОБА_1 :

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що, позивачем нараховано зобов`язання з щомісячної комісії у розмірі 5538, 42 грн., з яких із сплачених відповідачем коштів зараховано 2461,52 грн. та заявлено до стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3076,90 грн. У доданій до позову Заява-Договір №0034543 від 26 червня 2019 року зазначена щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту. Станом на дату видачу кредиту і по даний час діє Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 25.09.2018 № 103. Позивачем до матеріалів справи не додано жодних доказів здійснення касових операцій, а саме касових документів, складених відповідно до вищенаведених інструкцій, за які Відповідачу нараховано комісію Банком. Таким чином вимоги Банку про стягнення комісії за обслуговування не підтверджені документально. З огляду на зазначене, заявлена до стягнення сума комісії у розмірі 3076, 90 коп. є безпідставною, а сплачені відповідачем 2461,52 грн. повинні були зараховані в погашення основного зобов`язання. Окрім того, відповідач заявляє про сплив строку позовної давності. Зокрема позивач листом від 02 квітня 2020 року повідомив про зміну умов виконання зобов`язання та необхідність повернути всю суму кредиту та нарахування станом на 02 квітня 2020 року. Таким чином строк позовної давності сплив 02 квітня 2023 року. Крім того строк позовної давності окремо сплив 05 березня 2023 року для заявленої до стягнення комісії та нарахованих процентів та заявлених до стягнення сум основного зобов`язання строк сплати яких настав до 01 травня 2020 року, оскільки відповідно до умов кредитного договору та графіку платежів кожного 26- го числа, або першого робочого дня після, щомісяця починаючи з 28 липня 2019 року наставав строк виконання зобов`язання із сплати наступного платежу. Вимоги щодо стягнення 1347,16 грн. 3% річних за користування грошовими коштами та 4324,47 грн. інфляційних витрат за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року є похідними від заявленої до стягнення суми основного боргу, та не підлягають стягненню через відсутність підстав для стягнення грошового зобов`язання, на яке вони були нараховані.

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Назаренко В.В., не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків, інфляційних витрат та 3% річних. Окрім цього, подав до суду клопотання про розстрочення виконання рішення суду, обґрунтовує клопотання тим, що відповідач перебуває у важкому матеріальному становищі, займається вихованням дитини, не має доходу та перебуває на утриманні чоловіка, на підтвередження чого надав відомості про суми заробітної плати. На підставі викладеного просить суд розстрочити виконання задоволених сум на десять рівних платежів щомісяця.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Встановлені судом обставини справи:

Судом встановлено, що 26 червня 2019 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" та ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір № 0034543 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства "РВС Банк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Згідно із заявою-договором № 0034543 від 26 червня 2019 року, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства "РВС Банк" на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов договору.

За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20512,82 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 512,82 грн., щомісячна комісія за супроводження кредиту: 615,38 грн.

В день підписання заяви-договору № 0034543 від 26 червня 2019 року, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, про що свідчить підпис відповідача.

Грошові кошти у сумі 20000,00 грн. були зараховані Акціонерним товариством "РВС Банк" 26 червня 2019 року на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальним ордером № 5974 від 26 червня 2019 року на суму 20000,00 грн. та меморіальним ордером №5975 від 26 червня 2019 року на суму 512,82 грн.

Також суду надано Додаток № 1 до заяви-договору-Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за період з 26 червня 2019 року по 26 червня 2021 року, з якого вбачається, що відповідач його підписав, та за якими наведені наступні умови:

Дата нарахування кредиту 26 червня 2019 року, сума кредиту: 20512,82 грн., строк користування кредитом: 24 місяці, процентна ставка (річних) фіксована 18 %, комісія за розрахункове касове обслуговування заборгованості 3 %, комісія за надання кредиту-512,82 грн., вид кредиту-споживчий.

Також позивачем надано Публічну пропозицію АТ "РВС Банк" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що набуло чинності з 04 лютого 2019 року.

Відповідно до п. п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі.

У разі порушення терміну погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого Графіком платежів, така заборгованість, у тому числі Щомісячний платіж (або його частина) вважається простроченим починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з Графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, Банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за Споживчим кредитом, у тому числі Щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє Клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з Позичальника за Договором, (п. 7.3.11 Публічної пропозиції).

05 березня 2020 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" та ТОВ "ФК "Паріс" було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1.

Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між Акціонерним товариством "РВС Банк" та боржниками.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, Акціонерне товариство "РВС Банк" відступило ТОВ "ФК "Паріс" право вимоги до ОСОБА_1 за Заявою-Договором № 0034543 від 26 червня 2019 року на загальну суму 22759,01 грн., з яких:

-17603,86 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-1128,25 грн. заборгованість за процентами;

-3076,90 грн. заборгованість за комісією;

-950,00 грн. заборгованість за пенею.

Згідно п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги, права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Новий кредитор, відповідно до п. п. 1.4 п. 1 Договору відступлення права вимоги, після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору.

За розрахунком заборгованості по договору № 0034543 від 26 червня 2019 року, загальна заборгованість відповідача станом на 01 травня 2023 року становить 22759,01 грн., з яких:

-17603,86 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-1128,25 грн. заборгованість за процентами ;

-3076,90 грн. заборгованість за комісією;

-950,00 грн. заборгованість за пенею.

Згідно розрахунку сума інфляційних витрат складає 4324,47, сума 3% річних 1347,16 грн. Загальна сума заборгованості складає 28430,64 грн.

У травні 2023 року ТОВ «ФК «Пріс» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №0034543 від 26 червня 2019 року у розмірі 28430 грн. 64 коп.

Оцінка суду (джерела права) та висновок суду:

Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17603,86 грн.

Щодо стягнення процентів за споживчим кредитом.

Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст. ст. 1048, 1050, 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах.

Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З огляду на наведене Велика Палата ВС у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17 лютого 2021 року у справі № 383/869/14, від 10 лютого 2021 року у справі № 331/3410/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 717/1223/17-ц та інших.

Позивачем направлялась відповідачу вимога 02 квітня 2020 року про погашення заборгованості у розмірі

-17603,86 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-1128,25 грн. заборгованість за процентами ;

-3076,90 грн. заборгованість за комісією;

-950,00 грн. заборгованість за пенею.

Таким чином нарахування заборгованості по процентам за період з 26 червня 2019 року по 05 березня 2020 року у розмірі 1128,25 грн. є правомірним.

З урахуванням викладеного суд вважає що вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі - 1128,25 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісію.

Позивач просить стягнути з відповідача 3076,90 грн. заборгованість за комісією за період з 26 червня 2019 року по 05 березня 2020 року.

За умовами заяви відповідачу було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 20512,82 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, % річних-18, тип ставки- фіксована, разом комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту:3 % від суми наданого кредиту.

Відповідно до п. п. 7.3.1. Публічної пропозиції, погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20 липня 2022 у справі № 343/557/15-ц вбачається наступне:

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі № 363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).

В даному випадку споживчий кредит укладено 26 червня 2019 року.

Виходячи з наведеного суд вважає, що банк нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її стягненні.

Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 950 грн. суд виходить з наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за штрафними санкціями (пенею) у розмірі 950,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 26 червня 2019 року сторони узгодили номінальну процентну ставку за кредитом на момент підписання договору в розмірі 18 %. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню за несвоєчасну сплату кредиту, процентів за користування кредитними коштами, 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні втрати.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на публічну пропозицію, при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-договорі домовленості сторін про сплату штрафів (пені) за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком Публічна пропозиція не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надана позивачем Публічна пропозиція АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нею нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві- договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 950,00 грн. не може бути задоволена у зв`язку з її безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті позивачу у договорі-заяві від 26 червня 2019 року.

З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів, що саме надані ним умови є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву - договір позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов"язання.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 1347,16 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року та 4324,47 грн. інфляційних витрат за період з 05 березня 2020 по 23 лютого 2022 року.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином вимоги про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат підлягають задоволенню.

Висновок суду щодо заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності та розстрочення виконання рішення суду:

Правилами ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнений пунктом 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", № 383 від 25.04.2023 р., продовжений до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено.

Судом встановлено, що відповідачу 02 квітня 2020 року було пред`явлено вимогу про дострокове погашення кредиту, з даним позовом позивач звернувся до суду 09 травня 2023 року, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 26 червня 2019 року по 29 лютого 2020 року предявлені в межах строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду є обґрунтованим, враховуючи її незадовільний майновий стан, а тому ОСОБА_1 слід розстрочити виконання рішення суду строком на 10 (десять) місяців щомісячними платежами по 2440,37 грн., і до повного погашення боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 223, 264, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 258, 267, 525, 526, 530, 536, 549, 553, 554, 610, 611, 1048-1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0034543 від 26 червня 2019 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0034543 від 26 червня 2019 року, а саме: - заборгованість за тілом кредиту в сумі 17603,86 грн.; - заборгованість за процентами в сумі 1128,25 грн., 1347,16 грн. 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2023 року; - 4324,47 грн. інфляційних витрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2023 року; а всього 24403,74 грн.

Розстрочити ОСОБА_1 на 10 (десять) місяців виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягувати з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0034543 від 26 червня 2019 року, з дня набрання рішенням суду законної сили, щомісячними платежами по 2440,37 грн., і до повного погашення боргу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір в сумі 2684 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2023 року.

Найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» місцезнаходження за адресою: вул. Велика Васильківська,буд. 77А, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом