Справа №206/1104/23
Провадження № 2/201/1882/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю із Самарського районного суду м. Дніпропетровська 11.04.2023р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Перший Український міжнародний банк» (треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.04.2023р. позовна заява була залишена без руху та 17.04.2023р. недоліки позовної заяви усунуто (а.с. №27, 29-31).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.04.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. №32).

08.05.2023р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просив зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 63099086 щодо примусового стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 02.09.2020р. приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 29692, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 544грн. 83коп. (а.с. №43-45).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.05.2023р. заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі №206/1104/23 задоволено (а.с. №47).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 10.08.2017р. між ним та АТ ПУМБ був укладений договір №01 у простій письмові формі шляхом підписання заяви про приєднання до умов банківського обслуговування. У 2022 році після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №63099086, позивачу стало відомо, що 02.09.2020р. приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис №29692 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ ПУМБ заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 544 грн. 83коп. 21.09.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження №63099086, прийнято постанову про звернення стягнення на дохід боржника та станом на 30.01.2023р. в рамках виконавчого провадження на рахунок стягувача з позивача було стягнуто грошові кошти у розмірі 11 304грн.81 коп.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, а в свою чергу нотаріус не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже, вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, належними доказами якої можуть бути виключно первинні документи, напис вчинено на договорі який не був посвідчений нотаріально. Позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №29692 від 02.09.2020р. щодо стягнення з нього на користь АТ ПУМБ заборгованості у розмірі 40 544 грн. 83коп., а також стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 11 304 грн.81коп., вирішити питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

10.05.2023р. від представника відповідача АТ ПУМБ Киричук Г.М. (діє на підставі довіреності від 14.10.2022р. - а.с. №51) до суду надійшла заява про визнання позовних вимог (в порядку ст.206 ЦПК України), в якій представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просить суд задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнути з АТ ПУМБ 50% від суми судового збору, який сплачено позивачем. Справу розглянути без участі представника банку за наявними в справі матеріалами (а.с. №50).

Треті особи - приватний нотаріус Київського МНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. не скористалися правом на надання суду письмових пояснень щодо предмету позову в порядку ст. 181 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

10.08.2017р. ОСОБА_1 була підписана Заява №01 про приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої позивач виявив бажання відкрити поточний рахунок, на який встановити кредитний ліміт у сумі 15 000 грн. Строк дії кредитного ліміту, процента ставка за користування кредитного ліміту, розмір мінімального щомісячного платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу картки (а.с. №11).

Згідно п.1. ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання Заяви №01 про приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб, під час розгляду справи сторонами спростовано не було.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

02.09.2020р. приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №29692 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ ПУМБ заборгованості за кредитним договором №01 від 10.08.2017р. у розмірі 40 294 грн.83 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2 733грн.04коп., прострочена заборгованість за комісією 300 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 7 985 грн.26коп., строкова заборгованість по кредиту 28 157 грн.12коп., строкова заборгованість за комісією 100 грн. строкова заборгованість по відсоткам 1 019 грн.41коп. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України Про нотаріат у розмірі 250 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 40 544грн. 83 коп. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 30.12.2019р. по 22.07.2020р. (а.с. №12).

Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.88 Закону України Про нотаріат нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів) для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України Про нотаріат. Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України Про нотаріат умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами".

У заяві про визнання позову відповідач не спростовував обставини, що виконавчий напис вчинено на договорі, який нотаріально не посвідчений.

В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними.

В постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17.

З тексту оспорюваного виконавчого напису №29692 від 02.09.2020р. встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст.ст. 87-91 Закону України Про нотаріат та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172.

Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: Постановою N662 Перелік документів доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 постанову N 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову КМУ N662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 02.09.2020р. повинна була врахувати, що станом на 02.09.2020р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у письмовій формі, є нечинні, а тому повинна була відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України Про нотаріат.

Пункт 2 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір укладений між АТ ПУМБ та ОСОБА_1 шляхом підписання Заяви №01 від 10.08.2017р. про приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб не являється, оскільки вчинений в письмовій формі.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису №29692 від 02.09.2020р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів суд дійшов наступних висновків.

21.09.2020р. постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження №63099086 з примусового виконання виконавчого напису №29692 виданого 02.09.2020р. (а.с. №14-15).

24.09.2020р. постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. №16-17) .

З листа приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. №439 від 30.01.2023р. вбачається, що станом на дату відповіді в рамках виконавчого провадження №63099086 на рахунок стягувача Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк стягнуто грошові кошти у розмірі 11 304грн.81 коп. (а.с. №19).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом частини першої ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019р. у справі №910/1531/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018р. у справі №910/9072/17 висловила позицію, що згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16.01.2019р. у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в» відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У даному випадку правовою підставою набуття відповідачем грошових коштів у вказаній сумі став виконавчий напис нотаріуса №29692 від 02.09.2020р. Разом із тим, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від ОСОБА_1 відпала, і стягнуті в рамках виконавчого провадження №63099086 кошти у розмірі 11 304 грн.81 коп. підлягають поверненню позивачу.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ ПУМБ безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню та стягненню з АТ ПУМБ на користь позивача підлягає сума у розмірі 11 304 грн.81 коп.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

В зв`язку з визнанням відповідачем в заяві від 10.05.2023р. позовних вимог до банку в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% від сплаченого судового збору при подачі позову по квитанції №20018 від 14.04.2023р. на розрахунковий рахунок UA0004629, МФО отримувача 899998, код отримувача 37988155, отримувач ГУК у Дн-кій обл/Собор.р/22030101, призначення платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1 у розмірі 1 073 грн. 60коп., а саме у розмірі 536 грн.80 коп.

Інший залишок судового збору в розмірі 536 грн.80 коп. за подачу позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення судового збору сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову, то по цьому питанню положення ст.142 ЦПК України не застосовуються, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір при подачі відповідної заяви у розмірі 536 грн.80 коп. (а.с. №42).

Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1 073 грн. 60 коп. (536,80 грн. (подача позову) +536,80 грн.(подача заяви за забезпечення позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17, постановою Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №910/1531/18, постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018р. у справі №910/9072/17 ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 02.09.2020р. зареєстрований в реєстрі за № 29692 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ ПУМБ заборгованості за кредитним договором №01 від 10.08.2017р. у розмірі 40 294 грн.83 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2 733грн.04коп., прострочена заборгованість за комісією 300 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 7 985 грн.26коп., строкова заборгованість по кредиту 28 157 грн.12коп., строкова заборгованість за комісією 100 грн., строкова заборгованість по відсоткам 1 019 грн.41коп., витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України Про нотаріат у розмірі 250 грн., а загалом 40 544грн. 83 коп. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 11 304 грн.81 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Перший український міжнародний банк на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 1 073 грн.60 коп.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по квитанції №20018 від 14.04.2023р. на розрахунковий рахунок UA0004629, МФО отримувача 899998, код отримувача 37988155, отримувач ГУК у Дн-кій обл/Собор.р/22030101, призначення платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1 у розмірі 1 073 грн. 60коп., повернути з Державного бюджету ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 50% від сплаченої суми, а саме у розмірі 536 грн.80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.