Справа № 212/4458/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

16 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №212/4458/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплачених аліментів на утримання малолітньої дитини як безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 27 серпня 2022 року (надійшла на адресу суду 01 вересня 2022 року), в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 107 536 грн. 99 коп., сплачені ним як аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 липня 2022 року.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16 червня 2017 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року у справі №212/996/20, шлюб між подружжям було розірвано. У період їх перебування в шлюбі ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину ОСОБА_3 , батьком у свідоцтві про народження дитини було записано саме ОСОБА_4 , який вважав себе батьком дитини та не допускав зворотного. Однак у 2018 році у нього виникли сумніви у дійсності його біологічного батьківства у відношенню ОСОБА_3 . За результатами проведеного ДНК-тесту №MGT-2098 від 22 лютого 2018 року було підтверджено відсутність кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_3 . Після проведення ДНК-тесту ОСОБА_2 в усній формі пообіцяла йому, що не буде подавати заяв чи позовів щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зважаючи на те, що він не є біологічним батьком. Однак, 06 березня 2020 року за заявою ОСОБА_2 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 з 28 лютого 2020 року до повноліття дитини. Після цього з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вимушений був звернутися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішенням суду першої інстанції від 12 квітня 2021 року позов залишено без задоволення, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, а пред`явлені ним вимоги задоволено: визнано, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , виключено з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_1 як батька. Після отримання цього судового рішення ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 06 березня 2020 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року подану ним заяву задоволено, а судовий наказ скасовано. Таким чином, протягом періоду з 01 березня 2020 року до 31 липня 2022 року з нього утримувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, батьком якої він не є. Керуючись ст.ст.1212, 1215 ЦК України, вважає, що ці кошти є безпідставно набутим ОСОБА_2 майном, яке вона зобов`язана йому повернути. Оскільки ОСОБА_2 ці кошти йому добровільно не повертає, тому за захистом своїх прав він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року матеріали позову ОСОБА_1 передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю (а.с.17).

30 січня 2023 року матеріали позову надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за результатами автоматизованого розподілу передано у провадження судді Ткаченку А.В. (а.с.22).

Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23).

Правом на участь в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.

Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 червня 2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №241. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року шлюб ними було розірвано.

У період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину - хлопчика, якого зареєстрували як ОСОБА_3 , актовий запис про народження №66 від 28 листопада 2017 року, про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

З огляду на те, що у 2018 році у ОСОБА_1 виникли сумніви у дійсності наявності між ним та ОСОБА_3 кровного споріднення, він звернувся з приводу проведення ДНК-тесту. Як слідує з експертного висновку про біологічне батьківство №MGT-2098, аналіз ДНК про біологічне батьківство, надано medical genomics від 22 лютого 2018 року, біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 повністю виключено (вірогідність батьківства 0%).

06 березня 2020 року за заявою ОСОБА_2 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ №212/1533/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 28 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 06 березня 2020 року.

Дізнавшись про винесення судового наказу про стягнення аліментів, з метою оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , позивач звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до ОСОБА_2 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року у справі №214/8082/20, у задоволенні позову було відмовлено. Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року у справі №214/8082/20 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 : виключено з актового запису за №668 від 28 листопада 2017 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відомості про батька ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. судового збору.

Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у справі №214/8082/20, яка набрала законної сили 15 березня 2022 року, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України вони є преюдиціальними та окремому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Після отримання постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року, ОСОБА_1 03 червня 2022 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 06 березня 2020 року у справі №212/1533/20.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року судовий наказ від 06 березня 2020 року скасовано, та у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 відмовлено (а.с.7-8). За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 13 липня 2022 року.

Як слідує з довідки від 12 серпня 2022 року за вих. №120081 (а.с.6) ОСОБА_1 офіційно працює в шахтоуправлінні з підземного видобутку руди (на правах шахт) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». У рамках виконавчого провадження №62922535 з примусового виконання судового наказу від 06 березня 2020 року №2-н/212/431/20 із заробітку ОСОБА_1 здійснювалось утримання аліментів в розмірі 25%. За період з 01 жовтня 2020 року по 31 липня 2022 року із заробітку ОСОБА_1 було утримано та перераховано аліментів в загальній сумі 107 536 грн. 99 коп.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , тому вважає, що утримані з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 є безпідставно набутим майном, а тому в силу ст.ст.1212, 1215 ЦК України підлягають поверненню йому шляхом стягнення з відповідача на його користь за весь період їх стягнення, тобто з 01 жовтня 2020 року по 31 липня 2022 року в сумі 107 536 грн. 99 коп. За цих підстав він звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок iншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Судом встановлено, що з ОСОБА_1 утримувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу, виданого з підстав того, що ОСОБА_1 у свідоцтві про народження дитини був зазначений її батьком, в той час як дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 . На момент видачі судового наказу судовий спір про батьківство між сторонами був відсутній.

При вирішенні спору за позовом ОСОБА_1 про оспорювання батьківства встановлено, що позивач не є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки судове рішення про оспорювання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини вступило в законну силу 15 березня 2022 року, тому правова підстава, на якій відповідач отримувала від позивача аліменти на утримання дитини, відпала.

Згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тлумачення ст.1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічний висновок з цього приводу зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначив, що після отримання ДНК-тесту в 2018 році, який підтвердив, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , відповідач дала усну обіцянку, що не буде звертатись з приводу утримання з нього аліментів, однак слово не стримала та в 2020 році звернулася із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, який після видачі його судом пред`явила для примусового виконання. Однак суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки підтвердження вказаних тверджень суду ним подано не було.

Хоча й факт наявності ДНК-тесту, зробленого ОСОБА_1 22 лютого 2018 року, який підтвердив відсутність кровного споріднення між ним та ОСОБА_3 , є доведеним та встановлений в ході розгляду цивільної справи №214/8082/20, однак він не є достатнім свідченням безпідставності отримання ОСОБА_2 аліментів, адже на момент видачі судового наказу ОСОБА_1 був зазначений батьком дитини та питання оспорювання батьківства, виключення відомостей про нього з актового запису про народження ОСОБА_3 у судовому порядку не ставив. Відтак, ці обставини не підтверджують недобросовісності відповідача при отриманні аліментів, в той час як аліменти з відповідача стягувалися на законній правовій підставі судовому рішенні у формі судового наказу, який вступив у законну силу та протягом усього періоду стягнення аліментів був чинним.

Слід такого зауважити, що будучи обізнаним з наявністю судового наказу, позивач хоча й пред`явив позов про оспорювання батьківства, однак не вжив жодних заходів щодо зупинення виконання судового наказу про стягнення аліментів або ж відкладення вчинення виконавчих дій в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», а тому вказаний судовий наказ про стягнення аліментів виконувався.

Позаяк, виключення запису про позивача як батька дитини ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини на підставі судового рішення від 15 березня 2022 року не тягне за собою наслідки недійсності, не чинності чи незаконності судового наказу від 06 березня 2020 року про стягнення з нього аліментів, а є підставою для подачі заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами, що власне позивач і зробив.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що ОСОБА_4 був записаний батьком дитини з моменту її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та не оспорював це до 2020 року, суд вважає, що відповідач є добросовісним набувачем аліментів до моменту ухвалення рішення про оспорювання батьківства 15 березня 2022 року та скасування судового наказу від 06 березня 2020 року за результатами його перегляду. Відтак, у даному випадку відсутні підстави вважати, що відповідач діяла недобросовісно та що грошова сума, яку просить стягнути позивач, є безпідставно набутим нею майном, немає.

У даній справі, посилаючись на обставини недобросовісності ОСОБА_2 як набувача аліментів, позивач обґрунтовував ухваленням на його користь рішення про оспорювання батьківства, не взявши до увага усіх інших фактичних обставин, що мають значення для справи.

Так, при вирішенні спору істотним є той факт, що аліментні виплати за період з 01 жовтня 2020 року по 31 липня 2022 року позивач здійснював не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження №62922535 з примусового виконання судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року №2-н/212/431/20, а тому з огляду на недоведеність недобросовісності дій відповідача з отримання аліментів, які в розумінні ст.179 СК України є власністю дитини, правові підстави для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Водночас, оскільки з підстав відсутності кровного спорідненості з дитиною ОСОБА_3 у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, позивач ОСОБА_4 порушив питання про скасування судового рішення про стягнення з нього аліментів за нововиявленими обставинами, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року було скасовано, тому він вправі ініціювати поворот виконання судового рішення у справі про стягнення аліментів в порядку, визначеному ч.2 ст.445 ЦПК України. Правові висновки з цього приводу наведено Верховним Судом у постанові від 07 вересня 2022 року у справі №677/876/21.

З огляду на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст.141 ЦПК України правові підстави для компенсації понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, ст.ст.280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплачених аліментів на утримання малолітньої дитини як безпідставно набутого майна відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення суду складено та підписано без проголошення 16 травня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко