Справа № 344/2449/22
Провадження № 22-ц/4808/526/23
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бойчук Н.В., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Грици І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Атаманюком Б.М., 27 жовтня 2022 року, повний текст якого складено 02 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Івано-Франківську помер його батько ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Павлівка, Тисменицького району Івано-Франківської області. Про смерть батька він не знав, оскільки проживав окремо. Відслідковувати стан його справ в останні місяці його життя та після смерті, він не міг через потребу постійного догляду за хронічно хворою матір`ю, яка перенесла операцію на нозі, що підтверджується випискою медичної карти хворого № 9821/20 від 26 листопада 2020 року.

Про смерть батька позивач дізнався в листопаді 2021 року від державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А. М., до якої позивач з`явився за її викликом, викладеним в листі №2660/02-14 від 28.10.2021. Як виявилось, спадкова справа була відкрита за заявою ОСОБА_1 (брата померлого), поданою ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подаючи заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 повідомив нотаріусу, що інших спадкоємців у померлого немає. Ведучи спадкову справу, нотаріус дізналась про зареєстрований в спадковому реєстрі заповіт, після чого викликала позивача. Зважаючи на пропущений строк на прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено постановою нотаріуса від 12.11.2021. Про наявність заповіту на його ім`я позивач не знав, оскільки до своєї смерті батько про заповіт не повідомив. Дублікат заповіту отримав у Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві лише 16 грудня 2021 року, на підставі повторного свідоцтва про смерть, яке теж отримав 09 грудня 2021 року.

Просив суд визначити додатковий строк три місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_5 додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.187-193).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що дізнався про смерть спадкодавця 12 листопада 2021 року від нотаріуса Федини Аліни, вводячи тим самим суд в оману, оскільки під час спільної консультації у нотаріуса о 14 год 05 листопада 2021 року ОСОБА_2 повідомив йому та нотаріусу про те, що знав про існування заповіту від ОСОБА_3 на його ім`я та обіцяв на наступну консультацію принести другий примірник заповіту. Однак, потім вирішив приховати заповіт.

ОСОБА_2 був поінформований про те, що спадкодавець склав заповіт на його ім`я ще навесні 2021 року, що підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак ніяких дій, пов`язаних з прийняттям спадщини не вчинив.

В позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що засоби досудового вирішення спору не застосовувались. Однак, наведене не відповідає дійсності, оскільки 05 листопада 2021 року на спільній консультації у нотаріуса він (відповідач) запропонував позивачу вирішити це питання у досудовому порядку. ОСОБА_2 стверджував, що спадкодавець вів асоціальний спосіб життя, він не звертався із заявою про прийняття спадщини вчасно, бо підозрював наявність боргів у спадкодавця.

Апелянт звертає увагу на те, що приймав безпосередню участь в житті брата ОСОБА_3 , по можливості доглядав за ним, цікавився станом його здоров`я, ніс усі витрати, що були пов`язані з його лікуванням, постійно приносив йому їжу, піклувався про нього, здійснював його поховання. У брата був складний перелом ноги, він не міг ходити. Таким чином, саме він має право успадкувати майно, що належало за життя ОСОБА_3 .

Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати право на спадкування за ним, ОСОБА_1 . Зобов`язати нотаріуса ОСОБА_8 видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.187-193).

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Вказує, що позивачу не було відомо про наявність заповіту, що є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Жодних документів померлого (зокрема, заповіту) у позивача чи його матері не зберігалось. Дублікат заповіту ОСОБА_2 зміг отримати у Івано-Франківському державному нотаріальному архіві лише 16 грудня 2021 року на підставі повторного свідоцтва про смерть, яке отримав 09 грудня 2021 року.

Також зазначив, що нотаріус не вчинила достатніх дій для виклику ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом. Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Це додатково свідчить про пропуск позивачем строку про прийняття спадщини з поважних причин і є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Твердження відповідача про обізнаність ОСОБА_2 про наявність заповіту є неправдивими, голослівними, а інші обставини, на які він посилається, не стосуються предмету спору. Просить рішення суду залишити без змін (а.с.223-226).

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бойчук Н.В., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Грици І. Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.5).

За життя ОСОБА_3 проживав та був зареєстрованим в АДРЕСА_1 (а.с.48).

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 (а.с.12).

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового стану про народження позивача по справі ОСОБА_2 у відомостях про батька зазначено прізвище, власне ім`я, по батькові : ОСОБА_9 , тобто прізвище спадкодавця не співпадає із прізвищем батька позивача (а.с.62).

Із витребуваної судом копії спадкової справи №283/2021 р., яка заведена після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що 14 квітня 2021 року відповідач по справі - ОСОБА_1 , звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідного брата ОСОБА_3 . Одночасно зазначив, що інших спадкоємців немає, спадкодавець в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебував(а.с.36).

Спадкову справу заведено 14 квітня 2021 року, про що свідчить Інформаційна довідка із Спадкового реєстру №64356584 (а.с.45).

На запит завідувача Івано-Франківської державної нотаріальної контори №633/02-14 від 14.04.2021 року Івано-Франківський обласний державний нотаріальний архів повідомляє, що за наявними відомостями архівного фонду №29 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2005 року за реєстровим номером №2-2569 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , який на день посвідчення заповіту проживав в АДРЕСА_1 (а.с.48-зворот).

Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. 19.11.2021 р. відповідачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , все належне йому майно заповів ОСОБА_5 (а.с.68 зворот - 69).

Встановивши зазначені обставини нотаріусом було надіслано ОСОБА_2 лист-повідомлення №2660/02-14 від 28.10.2021 з проханням з`явитися до державної нотаріальної контори (а.с. 65 зворот).

Після отримання листа-повідомлення нотаріуса, позивач ОСОБА_10 12 листопада 2021 р. звернувся із заявою до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.66).

Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. 12.11.2021 р., ОСОБА_11 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с.7).

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що батько проживав окремо і через конфлікт між ними вони не спілкувалися. Останній раз він бачив батька в серпні 2020 року, потім захворіла мама за якою він доглядав пів року. Про смерть батька та наявність заповіту він дізнався від нотаріуса, до якого з`явився за викликом. Він не може бути спадкоємцем за законом першої черги, оскільки батьки у шлюбі не перебували, спадкодавець не був у відомостях про народження сина записаний батьком, тому за відсутності заповіту він не мав би права на спадщину. За таких обставин, навіть якби йому стало відомо про смерть батька впродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, у разі звернення до нотаріуса він би не входив у коло спадкоємців. Право на спадщину у нього виникло лише за заповітом, про який він дізнався він нотаріуса і вже після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 було відомо про смерть батька.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст.ст. 1220, 1235 1222, 1270 ЦК України, встановивши, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведена на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 від 14.04.2021, проте спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 повідомлено про наявність заповіту тільки в листопаді 2021 року, тобто після спливу шести місяців після заведення спадкової справи, та одного року з часу відкриття спадщини; позов подано до суду 10.02.2022, тобто на четвертий місяць після того, як позивач дізнався про смерть спадкодавця та наявність заповіту, що відповідає межам строку для подання заяви про прийняття спадщини, дійшов висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 09.06.2022 року в справі №369/1913/17 (провадження №61-12004св21), від 20.07.2022 року в справі №461/2565/20 (провадження №61-21209св21), про те, що свобода заповіту як принцип спадкового права, включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

У постанові ВС від 26.10.2022 року у справі 522/17925/16 Верховний Суд виходить з того, що незнання спадкоємцем про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Проте ця обставина є поважною в разі, якщо особа знала про смерть спадкодавця, але їй не було відомо про заповіт, складений на її ім`я, оскільки у випадку, якщо особа не знала про смерть спадкодавця, то навіть її обізнаність про наявність заповіту не вплинула б на реалізацію нею спадкових прав, зокрема права на подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.

Як на підстави поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_2 посилається на необізнаність про смерть спадкодавця та про наявність заповіту, складеного на його ім`я, а також на те, що відомості про батька у свідоцтві про його народження були внесені зі слів матері, батьки у шлюбі не перебували і прізвище батька у свідоцтві про народження не співпадало із прізвищем спадкодавця. Зазначав, що лише в листопаді 2021 року йому стало відомо про смерть батька зі слів державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори. У листопаді 2021 року нотаріус підтвердив факт існування заповіту.

Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що в Першій Івано-Франківській Державний нотаріальній конторі змінювалися нотаріуси, які вели спадкову справу, зокрема, спадкова справа заведена нотаріусом Кравець О. М., а продовжена нотаріусом Фединою А.М., якою позивач був повідомлений про наявність заповіту.

Позивач звернувся з позовом до суду 10.02.2022р., тобто на четвертий місяць після того, як дізнався про наявність заповіту, що відповідає межам строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, подання ОСОБА_2 позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який не був у документах про народження спадкоємця зазначений батьком, є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст.1 цієї Конвенції та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Суд дійшов висновку, що навіть обізнаність ОСОБА_2 про смерть спадкодавця ОСОБА_3 і подання ним заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк не вплинуло б на реалізацію ним права на спадкування, бо право на спадщину за законом у нього не виникло.

З огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у ОСОБА_2 , з урахуванням наведених ним у позові переконливих мотивів, виникло «законне сподівання» на успадкуванні прав на нерухоме майно від спадкодавця через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст.1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі).

Отже, воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь позивача, оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах.

На підставі наведеного, суд дійшов вірного висновку про наявність у позивача причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій в межах строку для прийняття спадщини, які пов`язані з його необізнаністю про наявність заповіту, що є підставою для визначення йому додаткового строку у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.