ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1864/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Іващенко Ю.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Панкова Д.В.,

представника відповідача-1 - адвоката Мурашова П.А.,

представника відповідача-3 - адвоката Іванова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2 ,

2. ОСОБА_3 ,

3. ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, приватний нотаріус Київського міського округу Шишова І.П.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М.

про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56264594 від 22.01.2021 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності № 40222886 від 19.01.2021);

витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1

У С Т А Н О В И В:

04.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 про визнання прав спільної часткової власності. Як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, просить залучити 1 - ОСОБА_2 , 2 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишову І.П., 3 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Курічової В.М.

Суд звертає увагу учасників процесу, що прізвище судді змінено з Курічової В.М. на Маркєлову В.М .

Ухвалою від 09.11.2021 суд залишив позовну заяву без руху з огляду на його невідповідність вимогам п. 4, 8 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення ухвали.

23.12.2021 до суду надійшла позовна заява у новій редакції, у якій позивач усунула недоліки відповідно до вимог ухвали суду від 09.11.2021 у встановлений судом строк, а також змінила склад відповідачів, заявивши вимоги, окрім ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , також до ОСОБА_2 . У позові у новій редакції позивачзаявила наступні вимоги:

- про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56264594 від 22.01.2021 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності № 40222886 від 19.01.2021);

- витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 03.07.2004 по 24.07.2020, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 по справі № 753/22782/19.

06.12.2018 у період шлюбу ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1166 (надалі - спірна квартира). Квартира придбана за рахунок спільних коштів отриманих за договором позики від 06.12.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1165 (надалі - Договір позики). Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3 метою забезпечення Договору позики було укладено договір іпотеки від 06.12.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1168 (надалі - Договір іпотеки).

ОСОБА_2 не визнавав та не визнає право власності ОСОБА_1 на квартиру та чинив перешкоди в користуванні спірною квартирою. Під час розгляду Дарницьким районним судом міста Києва іншої справи № 753/11065/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 повідомив суд, що іпотекодержателем ОСОБА_3 було звернено стягнення на спірну квартиру та він є новим власником спірної квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 241596365 від 25.01.2021.

Проте, відповідно до пункту 5.4. Договору іпотеки, за домовленістю сторін, у разі невиконання зобов?явання за Основним договором до 05.12.2024, цей договір передбачає, що ОСОБА_3 набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме: квартиру помер 16 (шістнадцять), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будинок помер 172-а (сто сімдесят два літера «А»), в рахунок виконання зобов?язання за Основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на предмет іпотеки на своє ім?я. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Зазначеним ОСОБА_3 порушив право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спільного майна (квартиру). Отже, рішення державного ресстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про реєстрацію права власності іпотекодержателя ОСОБА_3 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021) є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєтру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 274477566 від 13.09.2021, новим набувачем (власником) квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 . Підставою набуття ним спірної квартири у власність с договір купівлі-продажу від 29.04.2021, посвідчений приватним потаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 854. Вищезазначене свідчить, що майно (спірна квартира) вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі, а тому підлягає витребовуванню від незаконного набувача ОСОБА_4 ..

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред?явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 330, 388 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке було передане у зв?язку з виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, право власності ОСОБА_1 на частину квартири номер АДРЕСА_1 порушене та підлягає захисту судом.

Позивачка зазначила наступне на обґрунтування позову та його підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно із статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним Йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об?єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов?язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладався та будь-якої домовленості щодо частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, не існувало та не існує. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 06.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1166, належить їм на праві спільної сумісної власності та ОСОБА_1 має право на її поділ і визнання окремо за нею права спільної часткової власності на частини спірної квартири та окремо за ОСОБА_2 права спільної часткової власності частини спірної квартири.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 241596365 від 25.01.2021 підставою для державної реєстрації права власності спірної квартири за ОСОБА_3 був договір іпотеки, серія та номер:1168, виданий 06.12.2018, видавник: Коткова О.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Ч. 5 ст. 36 цього Закону встановлює, що у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Згідно з Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1168, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя містяться в розділі 5 «Задоволення вимог та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» цього договору. Зокрема, в: 5.4. Договору іпотеки встановлено, що за домовленістю сторін, у разі невиконання зобов?язання за Основним договором до 05 грудня 2024 року, цей договір передбачає, що ОСОБА_3 набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 ), в рахунок виконання зобов?язання за Основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на своє ім?я. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Таким чином, в пункті 5.4. Договору іпотеки, передбачені можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: «право ОСОБА_3 зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на своє ім?я» та умова, у разі настання якої іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення не настала, а саме: «у разі невиконання зобов?язання за Основним договором до 05 грудня 2024 року».

Проте, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 241596365 від 25.01.2021, дата державної реєстрації права власності «19.01.2021», підстава внесення запису: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:56264594 від 22.01.2021, приватний нотаріус Шишова Ірина Петрівна, Київський міський нотаріальний округ». На дату запису про право власності номер 40222886 від 19.01.2021 відсутня умова у разі настання якої іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Тому Позасудове звернення стягнення Відповідача 2 - ОСОБА_3 на спірну квартиру є передчасне та безпідставне.

В порушення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя Договору іпотеки взагалі відсутній порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування такого застереження. Тому рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:56264594 від 22.01.2021, щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021) є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 74477566 від 13.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального окруту Нікітенко Юлією Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57944076 від 29.04.2021 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021).

Від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст.388 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред?явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Зазначених правових висновків також дійшов Верховний Суд в постанові від 29.03.2017 у справі № 6-3104цс16. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред?явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв?язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Зазначених правових висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 29.03.2017 у справі № 6-3104цс16 та від 11.09.2019 у справі № 522/11532/15ц. Положення ч. 1 ст. 388 ЦК застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Зазначених правових висновків дійшов Верховний суд в постанові від 03.04.2019 у справі № 712/15369/12. Таким чином, відповідно до вимог ст. 330, 388 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке було передане у зв?язку з виконанням іпотечного договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Отже, позивачка зазначила фактичною підставою позову наступні обставини:

- порушення її права власності на частину спільного майна подружжя - спірної квартири внаслідок незаконної реєстрації цієї квартири за Відповідачем-2 (іпотекодержателем), та послідуюче відчуження квартири Відповідачу-3, оскільки умова, у разі настання якої Відповідач-2 - ОСОБА_3 (іпотекодержатель) міг скористатися своїм правом на позасудове звернення стягнення на спірну квартиру, не настала, у зв`язку з чим ОСОБА_3 передчасно та безпідставно звернув стягнення на спірну квартиру;

- відсутність в порушення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя Договору іпотеки порядку визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування такого застереження.

Ухвалою від 28.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4 про визнання прав спільної часткової власності; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, приватного нотаріуса Київського міського округу Шишову Ірину Петрівну; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлію Миколаївну. Постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 09.02.2022 о 14.30 год., роз?яснив права та установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

20.12.2021 позивачка засобами поштового зв`язку направила до суду заяву про забезпечення позову, у якій вона просила накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.12.2021 заяву передано для розгляду суду у складі головуючого судді Курічової В.М.

Ухвалою від 28.12.2021 суд частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонив відчуження (розпорядження) квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, та заборонив проведення щодо неї буд-яких реєстраційних дій, без обмеження у праві у володінні та користуванні вказаною квартирою.

02.02.2022 до суду надійшов відзив відповідача-1 ОСОБА_2 , у якому він не визнав позовні вимоги з огляду на наступне.

1. Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 безпідставно та передчасно звернув стягнення на квартиру, не відповідають дійсності та суперечать укладеним договорам.

Позивач посилається на п. 5.4. договору іпотеки і стверджує, що умови, у разі настання якої ОСОБА_3 (іпотекодержатель) міг скористатися своїм правом на позасудове звернення стягнення на спірну квартиру не настала, тому він безпідставно звернув стягнення на квартиру номер АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 стверджує, що зазначеним ОСОБА_3 порушив її право власності на частини спільного майна (спірної квартири) Тому рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про реєстрацію права власності іпотекодержателя ОСОБА_3 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_5 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021) є незаконним та підлягає скасуванню.

Однак такі доводи позивача є безпідставними, оскільки умови договору іпотеки передбачають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення основного зобов?язання.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2018, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Котковою О.А., він за згодою ОСОБА_1 , з якою перебував у шлюбі, придбав спірну квартиру.

Зазначена квартира була придбана за кошти, які були позичені у ОСОБА_3 на підставі договору позики від 06.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. Підписання цього договору здійснено за згодою ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчена нотаріусом на відповідній заяві.

Крім того з метою забезпечення виконання зобов?язань за договором позики 06.12.2018 між ним і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким зазначена квартира передана в іпотеку.

Відповідно до п. 7 договору позики від 06.12.2018, позичальник ОСОБА_1 зобов?язаний повернути позикодавцеві ( ОСОБА_3 ) суму позики, визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів, а позикодавець зобов?язується прийняти позичену суму в наступному порядку: позичальник до 5 числа кожного місяця сплачує позикодавцю по 12 100,00 грн; в останній місяць стоку позики, але не пізніше 05.12.2024, позичальник сплачує позикодавцю залишок суми позики в розмірі 10 900,00 грн

Укладення договору позики ОСОБА_2 проведено за згодою ОСОБА_1 . Справжність її підпису на відповідних заявах також засвідчена нотаріусом. Так позивач ОСОБА_1 склала письмову заяву, у якій вона зазначила, що вона надає та цією заявою підтверджує свою безумовну, безвідкличну та повну згоду на отримання грошових коштів у сумі 870 000,00 грн та укладення відповідного договору позики цих грошових коштів її чоловіком. При цьому у заяві міститься твердження, що вищезазначений договір, який буде укладено ОСОБА_2 , укладається в інтересах їх сім?ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладання цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. З текстом договору позики, позивач ОСОБА_1 ознайомлена. Вказана заява підписана позивачем ОСОБА_1 06.12.2018 справжність її підпису засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1162.

Укладення договору іпотеки ОСОБА_2 також проведено за згодою ОСОБА_1 . У вказаній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона надає та цією заявою підтверджує свою безумовну, безвідкличу та повну згоду на передачу в потеку спірної квартири її чоловіком ОСОБА_2 , що була набута ними у зареєстрованому шлюбі на праві спільної сумісної власності подружжя на умовах та за ціну, які будуть визначатися ним самостійно, укладення та підписання договору іпотеки з ОСОБА_3 . При цьому позивач Ратушинська стверджувала, що вищезазначений договір, який буде укладений її чоловіком, укладається в інтересах їх сім?ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню.

Крім того, ОСОБА_1 у цій заяві підтвердила, що з текстом договору позики вона ознайомлена та зазначила, що вона одночасно надає свою згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем в порядку, передбаченому ст. 37 або ст.38 Закону України «Про іпотеку». Вказана заява підписана позивачем ОСОБА_1 06.12.2018, справжність її підпису засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1164. Копія зазначеної заяви додається до цього відзиву.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов?язання іпотекодавця, що виникло на підставі договору позики від 06.12.2018 (надалі - «Основний договір») , а саме - повернення суми позики у розмірі 870 000,00 грн,неустойки та інших можливих витрат потекодержателя, з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу не пізніше 05.12.2024, без нарахування відсотків за користування позикою.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Договору іпотеки, погашення зобов?язаня іпотекодавцем Основним договором здійснюється на умовах, визначених Основним договором. Тобто він як позичальник мав сплачувати позикодавцю щомісячні платежі в повернення позики. Однак протягом тривалого часу він зазначені зобов?язання не виконував та не сплачував ОСОБА_3 жодних платежів.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у волоцінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов?язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагат дострокового виконання основного зобов?язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки і передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з статтею 35 зазначеного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 вказаного Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотокодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як передбачено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобов?язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Пунктом 5.2. ст. 5 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення Основного зобов?язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порущення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Протягом тривалого часу він, ОСОБА_2 неодноразово отримував від ОСОБА_3 письмові вимоги про сплату боргу. 12.12.2020 він отримав від ОСОБА_3 повідомлення (заяву) про усунення порушення основного зобов?язання по Договору іпотеки. Факт отримання ним зазначеної заяви підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Своєю заявою від 19.01.2021 він підтвердив, що з огляду на те, що він не в змозі виконати вищевказане зобов?язання, він не заперечую проти реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_5 , за ОСОБА_3 . Його підпис на зазначеній заяві було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишовою І.П.

Пунктом 61 постанови Кабінету Міністрів України, від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення сновного зобов?язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем потекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відмікою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відравлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним обов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної ресєтрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Отже, державна реєстрація прав на предмет іпотеки (спірну квартиру) за ОСОБА_3 була проведена у відповідності з вимогами закону та умовами договору, а також дотримання положень п. 61 постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на неру хоме майно та їх обтяжень»

2. Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 порушив її право власності квартири є безпідставними. Так само безпідставними є вимоги про витребування квартири від її власника.

Позивач стверджує, що відповідач-2 ОСОБА_3 передчасно і безпідставно звернув стягнення на спірну квартиру. Однак, такі твердження Позивача є безпідставними.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов?язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 522/3901/16-ц, у випадку визнання право власності на предмет іпотеки за одним із подружжя або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім?єю без реєстрації шлюбу, то тут до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у справі № 2-1905/1/2010 від 11.09. 2019. Рішенням Конституційного Суду України від 14.07.2020 № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов?язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов?язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов?язання. У разі порушення боржником свого зобов?язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов?язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов?язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов?язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто факт визнання права власності одного з подружжя щодо майна яке є предметом іпотеки вже після того, як на нього було звернуто стягнення не скасовує правочинів, на підставі яких було здійснено таке стягнення. Саме такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 381/979/15-ц , від 09.07.2019 у справі № 916/1645/18, від 07.10.2020 у справі № 161/20677/13-ц. Відсутність у чинному законодавстві України норми, яка прямо визначає правові наслідки поділу спільного сумісного майна подружжя для цілей матеріального іпотечного правовідношення та, відповідно, процесуального правовідношення, не має створювати перешкоди для захисту інтересів добросовісного кредитора/іпотекодержателя».

3. Позивач безпідставно намагається уникнути відповідальності за невиконання зобов?язання.

Із письмових заяв позивача ОСОБА_1 вбачається її повна згода з умовами договорів позики та іпотеки. Разом з тим, нею заявлялось і те, що зазначені договори укладені в інтересах сім?ї. Таким чином заявляючи вимоги про витребування квартири, позивач намагається звільнитись від виконання зобов?язань, які виникли на підставі договору позики та договору іпотеки в інтересах сім?ї.

09.02.2022 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд за клопотанням відповідача ОСОБА_3 . відклав розгляд справи до 16.03.2022, відклав розгляд клопотання позивачки про витребування доказів до наступного підготовчого засідання.

16.03.2022 справу знято з розгляду у зв?язку із введенням воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та пошкодженням адміністративної будівлі Дарницького районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5-а, внаслідок проведення бойових дій під час військової агресії російської федерації проти держави Україна - до відновлення безпечних умов перебування у приміщенні суду, з метою збереження життя та здоров?я працівників суду та учасників судових справ, а також у зв?язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.

29.06.2022 учасників справи повідомлено про призначення розгляду справи на 28.07.2022 о 15.30 год.

27.07.2022 на електронну пошту суду надійшов відзив відповідача-2 ОСОБА_3 , у якому він просив поновити процесуальний строк на подання відзиву на позов, оскільки пропустив його через початок військової агресії російської федерації проти держави Україна.

У відзиві відповідач-2 ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову до нього, оскільки доводи позивачки вважає безпідставними та передчасними з огляду на наступне.

Позивачка вважає, що відповідач-2 порушив її право власності на частини квартири АДРЕСА_5 . Тому рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про реєстрацію права власності іпотекодержателя ОСОБА_3 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_5 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021) є незаконним та підлягає скасуванню.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 06.12.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. Підписання цього договору здійснено за згодою ОСОБА_1 , справжність підпису якої засвідчена нотаріусом на відповідній заяві.

Між ОСОБА_3 (далі - іпотекодержатель), та ОСОБА_2 (далі - Іпотекодавець) з метою забезпечення повного виконання зобов?язання іпотекодавця перед іпотекодержателем 06.12.2018 також було укладено договір іпотеки (далі - Договір). Зобов?язання іпотекодавця виникло на підставі договору позики (далі - Основний договір), що укладено також між ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_3 (позикодавцем) 06.12.2018 (реєстровий № 1166), а саме: повернення суми позики у розмірі 870 000 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на дату укладання Основного договору становить 31 098 (тридцять одна тисяча дев?яносто вісім) доларів США, неустойки та інших можливих витрат Іпотекодержателя, з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу не пізніше 05.12.2024.

Відповідно до п. 7 договору позики від 06.12.2018, позичальник ОСОБА_1 зобов?язаний повернути позикодавцеві ( ОСОБА_3 ) суму позики, визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів, а позикодавець зобов?язується прийняти позичену суму в наступному порядку: позичальник до 5 числа кожного місяця сплачує позикодавцю по 12 100,00 грн; в останній місяць стоку позики, але не пізніше 05.12.2024, позичальник сплачує позикодавцю залишок суми позики в розмірі 10 900,00 грн

Однак, зобов?язання ОСОБА_2 належним чином не виконувалися. Остання олата за Основним договором була здійснена у листопаді 2019 року. З грудня 2019 року почалася формуватися заборгованість, яка станом на дату реєстрації права власності на предмет іпотеки становила 169 400,00 грн. Окрім суми заборгованості за ОСОБА_2 залишалися зобов?язання по поверненню залишку боргу по Основному Договору у розмірі 579 600,00 грн.

Як встановлено п. 11. Основного договору, при недотриманні строків повернення суми позики Позикодавець вправі буде пред?явити Договір іпотеки до стягнення в строки і в порядок, передбаченими чинним законодавством України.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у волоцінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 цього Закону визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки і передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з статтею 35 зазначеного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно ст. 543 Цивільного кодексу України «у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо». Тобто, кредитор може пред?явити вимогу про виконання договору позики до того з подружжя, хто навіть не надавав згоду на такий договір. Верховний Суд у своїй постанові від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18 зробив висновок, що в разі укладення договору в інтересах сім?ї, подружжя відповідає саме солідарно.

Проте, при укладанні Основного договору ОСОБА_1 (позивачкою) в присутності нотаріуса з додержанням всіх норм законодавства України було зроблено Заяви на отримання грошових коштів та на передачу в іпотеку квартири, яка наразі є предметом спору у даній справі. Цією заявою, зокрема, позивачка надала згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем в порядку, передбаченому ст. 37 або ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Копія заяви знаходиться в матеріалах справи, додавалась до відзиву Відповідача-1).

Таким чином, відповідач-2 зазначає, що він не був зобов?язаний звертатися за сплатою боргу окремо до кожного з подружжя, а мав право вибору.

Скориставшись своїм правом іпотекодержателя при умові порушення Основного договору іпотекодавцем та на виконания п. 18 Основного договору, у лютому 2020 року він звернувся до ОСОБА_2 з повідомленням про порушення ним зобов?язання по Основному договору, а саме - нездійснення оплати позиченої суми за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року включно, що становить 36 300,00 грн. Порушення Основного договору необхідно було усунути у тридцятиденний строк з моменту отримання даного повідомлення (заяви), сплативши суму заборгованості. Однак ОСОБА_2 жодним чином не відреагував на дане повідомлення, суму заборгованості не сплатив. 3 13 березня 2020 року в країні було введено карантин, пов?язаний із пандемією хворовання на COVID-19 і робота нотаріусів була призупинена до осені включно. Оскільки час на звернення стягнення на предмет іпотеки було втрачено, у грудні 2020 року він звернувся з аналогічною вимогою до ОСОБА_2 повторно і знову не отримав належні йому кошти за Основним договором.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть порушити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудово врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Як передбачено ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення необхідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Пунктом 5.2. ст.5 Договору іпотеки передбачено, що у разі порушення Основного зобов?язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, виконавший всі умови Основного договору та Закону України «Про іпотеку», відповідач-2 звернувся до приватного нотаріуса для державної реєстрації прав на предмет іпотеки.

Пунктом 61 Постанови Кабінету Міністрів України, від 25.12.2015 № 61127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця,

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого з поштового відправлония або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

"засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення,

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Всі вищезазначені документи він подав нотаріусу для реєстрації.

Крім того, факт невиконання грошового зобов?язання по Основному договору своєю заявою від 19.01.2021 підтвердив і ОСОБА_2 , не заперечуючи проти реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме спірну квартиру за відповідачем-2.

Щодо твердження Позивачки про те, що ОСОБА_3 порушив її право власності на квартири та про витребування квартири від нового власника зазначив наступне.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності , на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про у містить обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов?язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття них права власності.

28.07.2022 представник позивачки адвокат Панков Д.В. подав відповідь на відзив відповідача-1 ОСОБА_2 , у якому зазначив наступне.

1. Щодо недодержання вимог ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та положень Договору іпотеки.

Так, у відзиві на позовну заяву Відповідач-1 заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на нібито додержання ним та Відповідачем-2 ( ОСОБА_3 ), а також третьою особою (приватним нотаріусом КМНО Шишовою І.П.) вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачається, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застережені в іпотечному договорі зазначаються:

- умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

- порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;- прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

В даному випадку, в Договорі іпотеки № 1168, виданому 06.12.2018 приватним нотаріусом КМНО Котковою О.А., умови, у разі настання яких іпотеко держатель може використати своє право на позасудове стягнення, містяться лише в п.5.4. Договору.

Згідно з п.5.4. Договору іпотеки встановлено, що за домовленістю сторін, у разі невиконания зобов`язання за Основним договором до 05.12.2024, цей договір передбачає, що ОСОБА_3 набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - спірну квартиру, в рахунок виконання зобов?язання за Основним договором у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на своє ім?я. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Тобто, саме в п. 5.4 Договору іпотеки, передбачені можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: «право ОСОБА_3 ... зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на своє ім?я» та умова, у разі настання якої іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення, а саме: «у разі невиконання зобов?язання за Основним договором до 05 грудня 2024 року».

Таким чином, обов?язкова складова виникнення права у іпотекодержателя ОСОБА_3 на позасудове стягнення - умова про невиконання зобов?язання за Основним договором до 05 грудня 2024 року не настала, оскільки зобов?язання за Основним договором, до 05 грудня 2024 року, може бути виконано.

Отже, на момент прийняття державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишовою Іриною Петрівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56264594 від 22.01.2021 року та на дату запису про право власності номер 40222886 від 19.01.2021 була відсутня умова, в разі настання якої іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В свою чергу, посилання Відповідача-1 ( ОСОБА_2 ) на п. 5.2. Договору іпотеки є безпідставними та необгрунтованими, оскільки вищенаведений пункт Договору іпотеки не містить умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення.

Так само, недоречні й доводи Відповідача1 у відзиві, в обґрунтування передчасного та безпідставного позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки, з посиланням на надання Позивачем дозволів на укладення Договору позики та Договору іпотеки в письмових заявах, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Котковою О.А., оскільки, за текстом цих заяв, Позивач надає згоду на реалізацію прав іпотекодержателя на підставі умов Договору іпотеки, тобто п.5.4. Договору та вимог Закону України «Про іпотеку», а не на будь-які дії всупереч положенням укладених договорів та вимог чинного законодавства.

Крім того, в порушення ч. 5 ст 6 Закону України «Про іпотеку», в застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя Договору іпотеки № 1168 відсутній порядок визначення вартості, за якою іптекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування такого застереження.

Окрім того, у п. 1.2. Договору іпотеки передбачено, що цим договором забезпечується виконання зобов?язання Іпотекодавця, що виникло на підставі Договору позики, посвідченого 06.12.2018 року Котковою О.А. , приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 1166, однак між Відповідачами не укладався Договір позики з номером 1166, оскільки номер укладеного між сторонами Договору позики 1165. Таким чином, вищенаведений Договір іпотеки не є забезпеченням виконання зобов?язані за Договором позики № 1165, а відповідно й умови викладені в цьому договорі забезпечуються «в обсязі, в якому вони співпадають зі змістом та розміром Основного зобов`язання».

В свою чергу, саме в п. 1.2. Договору іпотеки містяться зміст та розмір основного зобов?язання, строк і порядок його виконання, і згідно до положень п.1.2. Договору іпотеки строк повернення боргу становить не пізніше 05.12.2024. Таким чином, позасудове стягнення Відповідача2 ( ОСОБА_3 ) на спірну квартиру, до настання строку повернення боргу за Основним зобов?язанням, визначеним у п. 1.2. Договоруіпотеки - 05.12.2024, є передчасним та безпідставним, а рішення приватного нотаріуса «МНО Шишової 1. П1. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56264594 від 22.01.2021 року, щодо державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 40222886 від 19.01.2021) є незаконним та підлягає скасуванню.

3. Щодо безпідставності та незаконності здійсненої позасудової процедури стягненн.

В своєму відзиві Відповідач-1 посилається на ст. 12 Закону України «Про іпотеку», як на підстави для здійснення позасудового стягнення Предмету іпотеки.

В свою чергу, згідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов?язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути сягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Порушень іпотекодавцем обов?язків, встановлених Основним договором, не було, як і не було з боку іпотеко держателя вимоги на дострокове виконання зобов`язання за договорм іпотеки від 06.12.2018, а саме - згідно з Повідомленням (заявою) про усунення порушення Основного зобов`язання (а.с. 116), сума бгргу становила лише 157 300,00 грн, та іпотекодержатель не вимагав дострокового виконання Основного зобов?язання, а лише погасити поточну заборгованість.

Тобто, на момент прийняття оскаржуваного рішення приватним нотаріусом КМНО Шишовою І.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56264594 від 12.01.2021, не було порушень Договору іпотеки, а відповідно й до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у іпотекодержателя не виникло право вимагати дострокового виконання основного зобов?язання, та як наслідок, у разі такого невиконання, звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно наданих Відповідачем-1 доказів, була незначна поточна заборгованість, яка не могла навіть дорівнювати вартості Предмета іпотеки.

Крім того, Відповідач-1 в своєму відзиві послався на дотримання вимог п. 61 Постанови КМУ Nol127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в частині подання для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки Довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведения відновідної державної реєстрації, однак всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України жодними доказами не підтвердив цього.

Так, враховуючи вищенаведені доводи, відносно існування несуттєвої суми поточного боргу - 157 300,00 грн порівняно із вартістю Предмета іпотеки - 900 000,00 грн за умовами п. 2.1. Договору іпотеки, та відсутності підстав для дострокового стягнення суми Основного зобов? язання, y Позивача виникають обґрунтовані сумніви щодо виконання іпотекодержателем вищенаведених вимог п. 61 Постанови КМУ № l127 від 25.12.2015, тим більше що докази цього не надані суду, через що просив витребувати докази на підтвердження цього у державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни.

4. Щодо недоведеності доводів викладених у відзиві на позовну заяву.

В своєму відзиві Відповідач-1 посилається на нібито надання письмової заяви 19.01.2021, яка нібито посвідчена приватним нотаріусом Київського міськ нотаріального округу Шишовою Іриною Петрівною про відсутність заперечень проти реєстрації прав власності на Предмет іпотеки за ОСОБА_3 , однак в підтвердження Відпоіначем не надано копію такої заяви, а документи які містяться в матеріалах справи на арк. 121 не містить ні підпису Відповідача, ні посвідчення нотаріусом та є недопустимим доказом тих обставин, на які посилається Відповідач.

Таким чином, вищенаведені доводи Відповідача 1 щодо надання заяви про відсутність заперечень не підтверджені Відповідачем-1, як це передбачає ст. 81 ЦІК України.

Крім того, Відповідачем-1 не доведено відсутності заперечень проти рестрації прав власності на Предмет іпотеки за ОСОБА_3 з боку Позивачки як співвласниці Предмета іпотеки.

Також твердження Відповідача-1 про відсутність коштів для погашення заборгованості за Договором позики, є неправдивими і спростовується фактами придбання Відповідачем-1 ( ОСОБА_2 ) в подальшому двох земельних ділянок в Київській області загальною площею - 0,301 Га, що за ринковими цінами на цей час значно перевищує суму поточної заборгованості за Договором позики, що підтверджується інформацією з відкритих джерел на ресурсі - опендатабот.

В доповнення до цього, відзив Відповідача-1 не містить в собі резолютивної частини, в якій Відповідач повинен зазначити чи згоден він з задоволенням позовних вимог чи ні, через що неможливо визначитись з його остаточною позицією щодо позовних вимог.

28.07.2022 ухвалою, занесеною до протокола судового засідання, суд задовольнив клопотання представника відповідача-3 ОСОБА_4 а долучив до матеріалів справи належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 29.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Нікітенко Ю.М., відкладено розгляд клопотання представника позивачки адвоката Панкова Д.В. про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової І.П., оголошено перерву за клопотанням представників відповідача-1 та відповідача-3 для підготовки заперечень.

У підготовчому судовому засіданні 16.09.2022 представник позивачки адвокат Панков Д.В. підтримав заявлене у відповіді на відзив клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишову Ірину Петрівну.

Ухвалою від 16.09.2022 суд задовольнив клопотання представника позивачки про витребування доказів, подане 09.02.2022, зобов?язавши приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишову Ірину Петрівну надати суду: довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів про проведення відповідної державної реєстрації. Суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 04.11.2022 о 14.00 год.

18.10.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової І.П. до суду надійшла відповідь, у якій вона повідомила, що не має можливості надати суду витребувані документи, оскільки вона повернула оригінали документів, поданих для державної реєстрації прав у паперовій формі, заявникові (а.с 18 том 2).

04.11.2022 представник позивачки заявив клопотання про витребування доказів у відповідача-2 ОСОБА_3 - довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів про проведення відповідної державної реєстрації.

04.11.2022 суд відклав проведення підготовчого засідання у зв?язку із задоволенням клопотання представника позивача на 14.00 год. 05.12.2022.

05.12.2022 о 14.00 год. справу знято з розгляду у зв?язку із повітряною тривогою через загрозу ракетного обстрілу, тривога тривала з 13.10 год. по 16.11 год.

09.02.2023 представники позивачки та усіх відповідачів подали заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, у яких просили закрити підготовче провадження у справі, інших заяв не подавали. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишова І.П. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. подали заяви про слухання справи без їх участі. Враховуючи подані представниками сторін заяви, суд 09.02.2023 закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 31.03.2023 о 14.30 год.; установив такий порядок з?ясування обставин, на які посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: заслухати пояснення сторін, дослідити письмові докази.

В судові засідання по суті справи 31.03.2023 та 25.04.2023 відповідач-2 ОСОБА_3 , представник відповідача-2 ОСОБА_3 адвокат Заторська О.А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишова І.П. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. не з`явилися, подали заяви про слухання справи без їх участі.

В судових засіданнях по суті справи 31.03.2023 та 25.04.2023 позивачка позов підтримала, просила його задовольнити повністю. Пояснила, що квартира була придбана не тільки за позичені кошти - 31 000,00 доларів США, а ще за сімейні накопичення - приблизно 16 000,00 доларів США, загальна вартість квартири 46 000,00 доларів США.

Представник позивачки адвокат Панков Д.В. підтримав позов, просив його задовольнити. Зазначив, що надання нотаріусу згоди відповідачем-1 ОСОБА_2 на звернення стягнення не має правового значення, оскільки можливість такого звернення обумовлена, в першу чергу, умовою про настання строку виконання Основного зобов`язання, до 05 грудня 2024 року, яка не настала, оскільки зобов?язання за Основним договором, до 05 грудня 2024 року, може бути виконано. Саме таку умову, яка не настала, містить п. 5.4. Договору іпотеки. Також застереження у Договорі іпотеки не містить порядку визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування такого застереження. Оскільки спірна квартира вибула з власності позивачки поза її волею, квартира може бути витребувана у відповідача-3, який є добросовісним набувачем. При цьому заява відповідача-1 ОСОБА_2 про згоду на перереєстрацію квартири за відповідачем-2 ОСОБА_3 незаконна, оскільки відсутня воля позивачки як співвласниці Предмета іпотеки на таку перереєстрацію. Копія цього документа не містить підпису відповідача-1, ні посвідчення нотаріусом, тому є недопустимим доказом тих обставин, на які посилається відповідач-1. У повідомленні-заяві про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018 (а.с. 116) не міститься вимога про повернення всієї суми боргу, а лише щодо погашення поточної заборгованості. Крім того, Основний договір не містить графіка повернення коштів.

Представник відповідача-1 ОСОБА_2 адвокат Мурашов П.А. в судових засіданнях по суті справи 31.03.2023 та 25.04.2023 позов не визнав повністю з підстав, зазначених ним у відзиві. Пояснив, що стороною позивача ігноруються вимоги інших пунктів Договору іпотеки: 5.7. - у якому чітко визначено процедуру та підстави звернення стягнення на Предмет іпотеки, а саме «іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступних випадках: повного або часткового неповернення у встановлені Основним договором строки суми позики». А свою згоду на звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержателем в порядку, передбаченому ст. 37 або ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» позивачка ОСОБА_1 надала після ознайомлення з текстом Договору іпотеки, і її засвідчив нотаріус (а.с. 113 том 1).

Представник відповідача-3 ОСОБА_4 адвокат Іванов І.О. в судових засіданнях 31.03.2023 та 25.04.2023 позов не визнав повністю, просив відмовити у позові, оскільки позивачка заявила тільки дві фактичні підстави позову, правом на уточнення позовних вимог не скористалась, тому її доводи про неспівмірність розміру заборгованості вартості майна не можуть оцінюватись судом, оскільки ці обставини не є підставою позову.

У письмових поясненнях від 31.03.2023 представник відповідача-3 ОСОБА_4 адвокат Іванов І.О. просив суд звернути увагу на те, що у позовній заяві у новій редакції від 18.12.2021 (т. 1 а. с. 43-51) позовні вимоги обґрунтовано тим, що позасудове стягнення на спірну квартиру як на предмет іпотеки за договором іпотеки відбулось передчасно та безпідставно, з огляду на те, що пунктом 5.4. цього договору передбачено стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Основного зобов`язання до 05.12.2024, а тому, так як строк виконання основного зобов`язання не наступив, то третя особа-1 безпідставно та передчасно прийняла рішення від 22.01.2021 1 56264594 (далі спірне рішення) про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем-2. Також позивач вважає, що в порушення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», Договір іпотеки, в частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не містить порядку визначення вартості за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки, що унеможливлює застосування такого застереження. Інших підстав позову позовна заява не містить. Обставини укладення Договору позики та Іпотечного договору сторони не заперечують, як і не заперечують зміст цих договорів, копії яких містяться в матеріалах справи, а також нотаріально посвідченої згоди позивача на укладення цих договорів ( т. 1 (a.c. 113-115). Підстави та предмет позову позивачем не змінювались. Тому у задоволенні позову слід відмовити у зв?язку із його необґрунтованістю з таких підстав:

- відповідно до п. 7 Договору позики, відповідач-1 зобов?язувався повернути відповідачу-2 позику шляхом сплати відповідачу до 5 числа кожного місяця по 12 100 грн, а в останній місяць позики 10 900 грн. Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Договору позики, цим договором забезпечувалось зобов?язання відповідача-1, що виникло на підставі Договору позики (в Договорі іпотеки іменований як Основний договір). Погашення заборгованості відповідачем-1 за Основним договором здійснюється на умовах цього договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон No 898), основне зобов?язання - зобов?язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов?язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Договір іпотеки, а саме розділ 5 оперує поняттями «зобов?язання за Основним договором» та «Основне зобов?язання» що у контексті цих правовідносин є вищезазначеним зобов?язанням відповідача-1 повертати позику у спосіб та строки, визначені п. 7 Договору позики. Іншими словами, основним зобов?язанням у цьому контексті, є як зобов?язання відповідача-1 повернути усю суму позики, зазначену у п. 1 Договору позики, так і повернення цієї позики окремими рівними платежами (крім останнього платежу) у розмірі та у строк, передбаченими п. 7 цього договору. Матеріалами справи встановлено і не оспорюється позивачем, що відповідач-1 з грудня 2019 року по 10 грудня 2020 року не вносив платежі у розмірі та у строк, передбачені п. 7 Договору позики (загальна сума невнесених платежів складає 157 300,00 грн), тобто порушив основне зобов?язання. Таке порушення відбулось у 2019-2020 роках, тобто до 05.12.2024. 3 огляду на це доводи позивача, які зводяться до того, що основне зобов?язання у цих правовідносинах могло бути порушене тільки після 05.12.2024, і, як наслідок, у відповідача-1 не виникло право застосувати іпотечне застереження, є неспроможними. Іншими словами, у правовідносинах, що досліджуються у цій справі, не можна глумачити зміст понять «Основне зобов?язання» та/або «зобов?язання за Основним боговором» виключно як зобов`язання повернути усю суму позики у строк, визначений конкретною календарною датою, а необхідно його тлумачити ширше: не тільки як одне зобов?язання (повернути усю суму позики), а як і зобов?язання повертати суми позики частинами у розмірі, порядок та строки, що передбачені Іпотечним договором. В іншому випадку інститут звернення стягнення на предмет іпотеки не мав би права на існування щодо забезпечення зобов?язань, де повернення позики або кредиту здійснюється частинами на умовах відповідного договору;

- відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону № 898 (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки), іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю. визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб?єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов?язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, Договір іпотеки, в частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (шляхом відсилки до вищезазначеної норми), містить порядок визначення вартості за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки: тобто за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб?єктом оціночної діяльності. З огляду на це, другий довід позивача щодо того, що неможливо застосувати таке застереження є також неспроможним.

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦІК України). Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги (правова позиція ВС висловлена у постанові від 05.07.2022 у справі Ne 757/23840/19. Учасники справи є відповідальними за вчинення або невчинення ними процесуальних дій. Водночас роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз?яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов?язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України (пункти 1, 3, 4 частини п?ятої). За таких обставин доводи позивача, висловлені у відповіді на відзив, такі як: невідповідність вартості предмету іпотеки (спірної квартири) залишку заборгованості відповідача-1 перед відповідачем-2, нібито ненадання відповідачем-2 третій особі-1, як державному реєстратору, повного пакету документів, зокрема документів щодо оцінки предмета іпотеки під час здійснення реєстраційної дії тощо - не можуть досліджуватись як обставини у цій справі, в залежності від встановлення яких може бути задоволено чи не задоволено позов, так як вони не були визначені позивачем як підстава позову.

Просив також урахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 760/24222/19, що: оскільки державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не наділений повноваженнями з перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеного іпотекодержателем, факт нарахування відсотків та неустойки за межами строку кредитування не має правового значення в контексті правомірності прийнятих державним реєстратором рішень за умови встановлення ним факту невиконання особою зобов?язань з повернення кредиту в повному обсязі». У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 592/9256/17-ц зроблено висновок про те, що «не передбачено такої підстави для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов?язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. При цьому в частині п?ятій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб?єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов?язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Враховуючи що позивач не пред?явив вимог про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а також у встановленому законом порядку не оскаржує проведену суб?єктом оціночної діяльності оцінку предметів іпотеки, яка була чинною на момент прийняття оспорюваних рішень державного реєстратора, колегія суддів не приймає доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення розміру заборгованості за кредитним договором та її неспівмірності з вартістю предметів іпотеки». Наведені правові позиції Верховного Суду нівелюють вищевикладені доводи позивача, викладені у відповіді на відзив;

27.04.2023 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 03.07.2004 по 24.07.2020, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23.06.2020 по справі № 753/22782/19 (а.с. 53-55 том 1).

06.12.2018 у період шлюбу ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1166. Оціночна вартість квартири 1 058 505,00 грн (а.с. 56-60 том 1).

Квартира придбана за рахунок спільних коштів подружжя, зокрема, отриманих за договором позики від 06.12.2018 у розмірі 900 000,00 грн, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1165 (а.с. 61-64 том 1).

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

3 метою забезпечення Договору позики було укладено Договір іпотеки від 06.12.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котковою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1168 (а.с. 65-70 том 1).

ОСОБА_1 надала письмову згоду на звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодержателем в порядку, передбаченому ст. 37 або ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» після ознайомлення з текстом Договору іпотеки. Справжність підпису позивачки у цій письмовій заяві (згоді) засвідчила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуКоткова О.А. (а.с. 113-114 том 1).

Зобов?язання за договором позики (Основним договором) ОСОБА_2 належним чином не виконував. Остання оплата за Основним договором була здійснена у листопаді 2019 року. З грудня 2019 року почала формуватися заборгованість, яка станом на дату реєстрації права власності на предмет іпотеки (19.01.2021) становила 169 400,00 грн. Окрім суми заборгованості за ОСОБА_2 залишалися зобов?язання по поверненню залишку боргу по Основному Договору у розмірі 579 600,00 грн.

Відповідач-2 ОСОБА_3 (іпотекодержатель) у лютому 2020, а також 28.10.2020, 10.12.2020 пред?являв до відповідача-1 ОСОБА_2 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018. Отримання першої за часом з таких вимог підтверджується копією рекомендованого повідомлення від 18.02.2020, яку вручено ОСОБА_2 особисто (а.с. 118 том1).

10.12.2020 відповідач-2 ОСОБА_3 пред?явив до відповідача-1 ОСОБА_2 вимогу (повідомлення-заяву) «Про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018» у якій зазначив про наявність заборгованості, яка сформувалась з нездійснених оплат з грудня 2019 по січень-грудень 2020 року у розмірі 157 300,00 грн, і просив «усунути порушення Основного договору у тридцятиденний строк з моменту отримання даного повідомлення, сплативши суму заборгованості». У разі неусунення порушення у вказані строки зазначив про своє право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», та зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на своє ім`я. (а.с. 116-117 том 1).

Відповідач-1 ОСОБА_2 у відзиві повідомив, що отримав цю вимогу від ОСОБА_3 12.12.2020, однак порушення за Основним договором не усунув.

19.01.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуШишова І.П. зареєструвала право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , підстава для державної реєстрації: договір іпотеки № 1168, виданий 06.12.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуКоткова О.А. (а.с. 13 том 1).

Суд не бере до уваги як доказ заяву відповідача-1 від 19.01.2021, якою він підтвердив, що з огляду на те, що він не в змозі виконати вищевказане зобов?язання, він не заперечує проти реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_5 , за ОСОБА_3 , оскільки цей документ не містить ні підпису Відповідача, ні посвідчення нотаріусом та є недопустимим доказом тих обставин, на які посилається Відповідач (а.с. 121 том 1).

29.04.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуНікітенко Ю.М. зареєструвала право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , виданий 29.04.2021, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуНікітенко Ю.М. (а.с. 14 том 1).

Мотиви та норми права, з яких виходить суд.

Згідно з нормами ч. 1, 2, 3 ст. 36, ч. 1-3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, зокрема, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Щодо доводів позивачки, які є однією з фактичних підстав позову, про незаконність реєстрації за відповідачем-2 (іпотекодержателем) права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) через ненастання строку виконання Основного зобов?язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 договору іпотеки, у разі порушення Основного зобов?язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 5.7. Договору іпотеки «іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступних випадках: повного або часткового неповернення у встановлені Основним договором строки суми позики (а.с. 68 том 1).

На думку суду, пред?явивши до відповідача-1 ОСОБА_8 вимогу (повідомлення-заяву) під назвою «Про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018», (а.с. 116 том 1) відповідач-2 ОСОБА_3 змінив строк виконання Основного зобов`язання. І те, що у цьому повідомленні-заяві не міститься вимога про повернення частини позики, що залишилася, а зазначена сума поточної заборгованості, не змінює суті цієї вимоги.

Доводи позивачки, що Основний договір не містить графіка повернення коштів не відповідають установленим судом обставинам справи, оскільки у п. 7 Договору позики (Основного договору) зазначено наступне: «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, без сплати процентів, а Позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму в наступному порядку:

-Позичальник до 5 числа кожного місяця сплачує Позикодавцю по 12 100,00 грн;

-в останній місяць строку позики, але не пізніше 05.12.2024 Позичальник сплачує Позикодавцю залишок суми позики в розмірі 10 900,00 грн.

Отже, графік повернення коштів міститься у п. 7 Договору позики (а.с. 62 том 1).

Тому доводи позивачки, що порушень іпотекодавцем обов?язків, встановлених Основним договором, не було, як і не було з боку іпотекодержателя вимоги на дострокове виконання зобов`язання за договором іпотеки від 06.12.2018, а саме - згідно з повідомленням (заявою) про усунення порушення Основного зобов`язання (а.с. 116 том. 1), сума боргу становила лише 157 300,00 грн, та іпотекодержатель не вимагав дострокового виконання Основного зобов?язання, а лише погасити поточну заборгованість, суд відхиляє.

Доводи позивачки щодо незаконності реєстрації за відповідачем-2 (іпотекодержателем) права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) з підстав ненаправлення їй як співвласниці «Про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018» та неотримання у неї як у співвласниці згоди на звернення на предмет іпотеки суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 цього Закону визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки і передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 35 зазначеного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно ст. 543 Цивільного кодексу України «у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо». Тобто, кредитор може пред?явити вимогу про виконання договору позики до того з подружжя, хто навіть не надавав згоду на такий договір. Суд враховує також висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18 про те, що в разі укладення договору в інтересах сім?ї, подружжя відповідає солідарно.

Враховуючи, що при укладанні Договору позики та Договору іпотеки позивачка ОСОБА_1 у присутності нотаріуса з додержанням норм законодавства України надала заяви на отримання грошових коштів, на передачу в іпотеку квартири, яка є предметом спору у даній справі, а також згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем в порядку, передбаченому ст. 37 або ст. 38 Закону України «Про іпотеку», відповідач-2 не був зобов?язаний звертатися за сплатою боргу окремо до кожного з подружжя, оскільки боржник за договором позики та договором іпотеки не є відмінним від іпотекодавця. Тому, пред?явивши до відповідача-1 вимогу (повідомлення-заяву) під назвою «Про усунення порушень основного зобов`язання по Договору іпотеки від 06.12.2018» (а.с. 116 том 1), і не отримавши задоволення цієї вимоги, відповідач-2 ОСОБА_3 правомірно 19.01.2021 зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) на підставі Договору іпотеки № 1168, виданого 06.12.2018, видавник приватний нотаріус КМНО Коткова О.А.

Щодо доводів позивачки, зазначених як фактична підстава позову, про недійсність іпотечного договору через незазначення у іпотечному застереженні в іпотечному договорі порядку визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки.

Ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Ч. 5 ст. 36 цього Закону встановлює, що у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Оскільки позивачка не заявляла позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору чи його частини, яка містить застереження, а незазначення у іпотечному застереженні в іпотечному договорі порядку визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки не призводить до нікчемності даного застереження, зазначене іпотечне застереження є чинним, тому реєстрація нотаріусом права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) за відповідачем-2 була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, в той час як виключно на позивача процесуальним законом покладено обов?язок навести фактичні обставини, які має перевірити суд. Також позивач зобов?язаний зазначити докази на підтвердження існування цих фактичних обставин, та надати їх суду, а у разі неможливості надати такі докази самостійно - вправі заявити суду клопотання про їх витребування.

У цій справі позивачка та її представники - адвокати Єркін М.М., Клим В.Я., Панков Д.В. не обґрунтовували заявлені нею позовні вимоги будь-якими іншими, окрім перевірених судом, фактичними підставами, ні у первісній, ні в уточненій позовній заяві.

Тому, враховуючи принципи диспозитивності, згідно з яким сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, та змагальності, враховуючи, що позивачка не зазначила у позові інших фактичних підстав, розглянув справу відповідно до заявлених у позові фактичних підстав та дослідив відповідні докази.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд установив, що право власності на частини спірної квартири, придбаної ОСОБА_2 в інтересах родини у період шлюбу з позивачкою за наявності її нотаріально засвідченої згоди на набуття її на праві спільної сумісної власності подружжя, вона має за законом. Жоден з відповідачів наявність у позивачки зазначеного права не оспорює і не порушив, тому вимога про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню у зв?язку з тим, що її право не порушене.

Позивачка також не довела наявність фактичних підстав, які вона зазначила у позові як підставу недійсності держаної реєстрації права приватної власності на спірну квартиру за відповідачем-2, а саме:

1) порушення її права власності на частину спільного майна подружжя - спірної квартири внаслідок незаконної реєстрації цієї квартири за Відповідачем-2 (іпотекодержателем), та послідуюче відчуження квартири Відповідачу-3, оскільки умова, у разі настання якої Відповідач-2 - ОСОБА_3 (іпотекодержатель) міг скористатися своїм правом на позасудове звернення стягнення на спірну квартиру, не настала, у зв`язку з чим ОСОБА_3 передчасно та безпідставно звернув стягнення на спірну квартиру;

2) неможливість застосування іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя Договору іпотеки через відсутність у ньому, в порушення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», порядку визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки,

тому вимога про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56264594 від 22.01.2021 щодо державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності № 40222886 від 19.01.2021) не підлягає задоволенню.

У зв?язку з цим задоволенню також не підлягає вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , оскільки вона є похідною вимогою від вимоги про визнання незаконною державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_3 .

Отже, на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та ст.13 ЦПК України, згідно з якою цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позивачка не довела наявність підстав для задоволення позову, тому суд відмовляє у позові повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачкою.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, ч. 9, 10 ст. 158, ст. 209, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, приватний нотаріус Київського міського округу Шишова І.П., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. про визнання за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шишової Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56264594 від 22.01.2021 щодо держаної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності № 40222886 від 19.01.2021); витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Після набрання законної сили рішенням суду скасувати заборону відчуження (розпорядження) квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, та заборону проведення щодо неї будь-яких реєстраційних дій, накладені відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 28.12.2021.

Позивач ОСОБА_1 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач-1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідач-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач-3 ОСОБА_4 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, приватний нотаріус Київського міського округу Шишова І.П., м. Київ, вул. В. Василевської, 14/3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-А, офіс 23.

Повне судове рішення складено 19.05.2023.

Суддя В.М. Маркєлова