Справа № 523/2606/23
Провадження №2/523/2252/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, в залі суду №17, заяву про поновлення строку та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, заявлену в межах розгляду справи №523/2606/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа №523/2606/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року: зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, заявлену в межах розгляду справи №523/2606/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду та повернуто позивачу.

12.05.2023 року до суду надійшла повторно зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Також просив поновити йому строк для подачі зустрічного позову, оскільки ознайомившись із первісним позовом, він перебував у пригніченому стані, а звернувшись до адвоката займався пошуком документів. Зазначив, що вважає доцільним та необхідним саме спільний розгляд наведених позовних заяв. Він заперечує проти розірвання шлюбу без вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей із ним. Позивач перестала йому давати дітей. Між сторонами є спір щодо місця проживання дітей.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти поновлення строку та прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним. Визнала, що між сторонами дійсно є спір щодо місця проживання дітей, однак вона вважає, що діти повинні залишитись проживати із нею, і це питання доцільно вирішувати окремо.

Судом здійснювалось повне фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч. 1 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку що існують правові підстави для поновлення строку для подачі зустрічного позову, однак відсутні підстави для прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , а тому її слід йому повернути.

Судом встановлено, що 15 лютого 2023 року у цивільній справі № 523/2606/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу судом відкрите провадження, та встановлений 15 денний строк для подання відзиву на позов з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Частиною 7 статті 178 ЦПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідач ОСОБА_2 ознайомився із ухвалою суду від 15.02.2023 року про відкриття провадження у справі 07.03.2023 року, безпосередньо ознайомившись із матеріалами справи, що підтверджується відміткою на його заяві про ознайомлення.

При цьому, копії матеріалів позову із ухвалою суду від 15.02.2023 року, які направлялись судом на його адресу, повернулись із відміткою «за відсутністю марок» - 13.04.2023 року.

Тобто, ОСОБА_2 мав право подати зустрічну позовну заяву у 15 денний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, яка у даному випадку є датою його ознайомлення із матеріалами справи 07.03.2023 року.

Однак, зустрічний позов подано до суду 12.05.2023 року, тобто з пропуском 15 денного строку подання зустрічного позову, встановленого ухвалою суду від 15 лютого 2023 року та ч. 1ст. 193 ЦПК України.

ОСОБА_2 поставив питання про поновлення порушеного строку прийняття зустрічного позову, оскільки перебуваючи в емоційно - пригніченому стані, схвильований, він не міг своєчасно звернутись за правовою допомогою. Після отримання консультації адвоката, він звернувся до Фонтанської сільської ради із заявою про визначення місця проживання дітей з батьком, акт обстеження умов проживання складений лише 24.04.2023 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд лише за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 456/2172/17, поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Водночас у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. 41) зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення процесуального строку, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує баланс інтересів сторін, а також враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи ОСОБА_2 , враховуючи нетривалий період пропуску ним строку на подання зустрічного позову, надання позивачем клопотання про його поновлення з наведенням підстав пропуску, суд вважає за необхідне надати перевагу принципу доступу до суду, визнавши поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку на звернення до суду зі зустрічним позовом, та вбачає наявність передбачених законом підстав для його поновлення.

Разом із тим, суд не вбачає правових підстав для прийняття зустрічного позову.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

На думку суду, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, недоцільно об`єднувати та розглядати в одному провадженні, оскільки позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін не є зустрічними виходячи зі змісту, предмету та підстав позову.

Позовні вимоги первісного та зустрічного позову не виникають з одних правовідносин, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Окрім цього, в межах розгляду зустрічного позову про визначення місця проживання малолітніх дітей обов`язковим є розгляд даного питання на засіданні комісії зі складанням висновку Органом опіки та піклування, що може зайняти певний строк, та фактично призведе до примушування ОСОБА_1 перебувати у шлюбі із ОСОБА_2 , що є недопустимим.

Таким чином, спільний розгляд у одному провадженні позовних вимог про розірвання шлюбу разом з вимогами про визначення місця проживання дитини, суперечитиме завданням цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду справи та ускладнить її вирішення, призведе до порушення прав ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, та керуючись: ст.ст. 260, 261, 263 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на подачу зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, заявленої в межах розгляду справи №523/2606/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та повернути її ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.05.2023.

Суддя: