Номер провадження: 22-ц/813/6146/23
Справа № 2-5870/07
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Мікуленка Валерія Валерійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року у складі судді Нікітіної С.Й.,

встановив:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на приміщення горища над квартирою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно із технічним паспортом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Вказані квартири розташовані на останньому, четвертому, поверсі житлового будинку. З метою облаштування належних житлових умов ним було реконструйовано дані квартири та здійснено ремонтні роботи. З урахуванням того, що даний будинок відноситься до старого житлового фонду, позивач змушений був за власні кошти відремонтувати горище та дах будинку. Враховуючи, що за його кошти були проведені ремонтні роботи горища просить визнати за ним право власності на дане приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року за ОСОБА_1 визнано право власності на дахове приміщення, площею 190,6 кв.м над квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , згідно технічного паспорту.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скарга обґрунтована тим, що Департаментом здійснюється розпорядження та управління нежитловим даховим приміщенням, яке є самостійним об`єктом цивільно правових відносин, законом не передбачено визнання права власності за окремими співвласниками багатоквартирного будинку на допоміжні приміщення, що знаходяться під їхніми квартирами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03.09.2019 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2007 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 03.09.2019. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на приміщення горища в будинку АДРЕСА_3 , яке відповідно до положень діючого законодавства є допоміжним приміщенням у будинку, а тому таке приміщення не могло перейти в комунальну власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин. Тобто, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року було вирішене питання про права та інтереси Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, тому з посиланням на приписи пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України касаційний суд направив справу до апеляційного суду для вирішення питання про закриття апеляційного провадження.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшли письмові пояснення про необхідність врахування доводів щодо незаконності проведених позивачем ремонтних робіт, які були проведені без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Спірний об`єкт нерухомості розташований у будинку, який прийнято під охорону держави рішенням Одеського обласного виконавчого комітету 27.12.1991 №580 як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури і туризму від 20.06.2008. З 1991 року у Територіальної громади м.Одеси виникло право власності на усі об`єкти нерухомості, які на час передачі з державної власності до комунальної не знаходилися у приватній власності та є розташованими, зокрема, за адресою: АДРЕСА_3 . Обов`язковість державної реєстрації встановлено з 01.01.2004, однак відсутність реєстрації за власником на об`єкт нерухомості не позбавляє права власності на такий об`єкт. Спірне майно не є допоміжним, оскільки протягом багатьох років доступ до спірного об`єкта був виключно у позивача, тому будинок експлуатувався без спірного об`єкта, тому неможна його віднести до самостійного об`єкта цивільно-правових відносин.

Від ОСОБА_1 в особі адвоката Мажеру І.О. надійшла заява про закриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічна норма процесуального права щодо апеляційного оскарження судового рішення суду першої інстанції міститься в ст.352 ЦПК України.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження ухвали і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13-ц (провадження № 61-17767св19).

Звертаючись з апеляційною скаргою, Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначив, що питання управління комунальною власністю, до якої належить приміщення даху в будинку АДРЕСА_3 , на момент ухвалення оскаржуваного рішення належало до повноважень представництва по управлінню комунальної власністю, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, тому оскаржуваним рішенням було вирішене питання про його права та обов`язки.

Відповідно до статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 наведеного Закону спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

За приписами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

В силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

У Рішенні від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

На час набуття ОСОБА_1 права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 було чинним Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, відповідно до пункту 17 якого нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Порядок передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

З вище викладених приписів просліджується, що у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, і до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду першої інстанції, просив визнати за ним право власності на приміщення горища в будинку АДРЕСА_3 , яке відповідно до положень діючого законодавства є допоміжним приміщенням у будинку, а тому таке приміщення не могло перейти в комунальну власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин.

З огляду на такі обставини, доводи про те, що Одеська міська рада є власником об`єкту в цілому, оскільки допоміжне приміщення не перейшло в комунальну власність як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин, на що звернув увагу суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу для вирішення питання про закриття провадження. До того ж, долучене до письмових пояснень свідоцтво про право власності від 18.11.2008, свідчить про право власності на об`єкт, який складається зі споруди літ.»В», загальною площею 46,2 кв.м., основною 23,0 кв.м., що не відповідає технічним характеристикам будинку, право в якому на квартири належить позивачу, що не надає підстав вважати його тим доказом, що спростовує попередні висновки та вказівки, на які звернув увагу суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи про здійснення незаконної реконструкції приміщення не були викладені Департаментом комунальної власності Одеської міської ради в апеляційній скарзі, яка є предметом розгляду, і подана в 2018 році, наведені вперше в письмових поясненнях, поданих в липні 2023 року, тобто поза межами строку для подання апеляційної скарги, без обґрунтування поважності причин, тому в силу вимог ч.1ст.367 ЦПК України не можуть бути предметом оцінки апеляційного суду в межах цього провадження.

Право перевірки дотримання власниками приміщень у будинку, який має статус пам`ятки архітектури, зобов`язань, що випливають з такого статусу, надається органам державного архітектурно-будівельного контролю, а також органам Одеської обласної державної адміністрації, які можуть бути суб`єктами, за ініціативою яких може порушуватися питання надання оцінки правомірності дій позивача.

За змістом ч. 3 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи викладене, а також обов`язковість вказівок касаційної інстанції, наявні підстави для закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.362 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2007 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 24.11.2023

Головуючий:

Судді: