Справа № 204/1150/23
Провадження № 2/202/1950/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 .

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідачем проживають окремо з 13 липня 2019 року, ним поданий позов про розірвання шлюбу.

В березні 2022 року відповідач разом із дитиною виїхала до Німеччини. Перебуваючи за кордоном, відповідач створювала умови, щоб вони з сином не спілкувалися.

При цьому ним кожного місяця надавалася матеріальна допомога на утримання сина в розмірі 10 000 грн.

Потім на прохання відповідача до Німеччини поїхала його мати, яка є педагогом, щоб надати допомогу у вихованні дитини.

Було виявлено, що відповідач дитиною не займається. Дитина не могла адаптуватися у незвичному середовищі: незнайома мова, незвичайні умови, дитині було незручно та некомфортно.

Крім того, відповідач завела знайомства з чоловіками і приділяла цьому багато уваги. Дитина, яка має батька, цього цуралася, замкнулася в собі, відчувала моральні страждання. У дитини почалися нервові зриви, безпричинний страх, сльози.

Відповідач майже не займалася вихованням сина, надовго залишала його одного. Дитина була голодною.

У зв`язку з цим у дитини була психологічна травма.

Було вирішено, що дитина поїде з бабусею до України. Ними як батьками був наданий дозвіл на повернення дитини в Україну.

В дитини була виявлена низка захворювань, у зв`язку з чим вона проходить фахівців: стоматолога, хірурга, гастроентеролога, лора, дерматолога, алерголога, психолога.

На теперішній час син мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Життя дитини прийшло до ладу, син став спокійним. У дитини зникли страхи та тривоги, поводить себе спокійно та врівноважено.

Вважає, що відповідач неправильно ставилася до процесу виховання дитини.

В свою чергу, він має можливість і бажання брати активну участь у вихованні сина. Між ним і сином склалися теплі дружні стосунки. Син навчається в середній загальноосвітній школі № 6 в м. Дніпрі та має успіхи в навчанні, розвивається гармонійно та відповідно до своїх інтересів.

Відповідач ОСОБА_4 зараз знаходиться за кордоном. Мешкає в місті Норденхам Німеччини. З дитиною спілкується мало.

Звертає увагу, що він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання.

В свою чергу, відповідач не працює, не має самостійного доходу, отримує допомогу від держави Німеччина.

За цих підстав позивач вважає, що дитині буде краще з ним та просить визначити місце проживання дитини з батьком, а понесені ним судові витрати залишити за ним.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2023 року дану цивільну справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 травня 2023 року у справі було відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження представником відповідач адвокатом Коломойцем С.В. був поданий відзив на позов, в якому він вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

На думку представника відповідача, предмет спору відсутній та має штучний характер.

Звертає увагу, що за час проживання з відповідачем син завжди був доглянутий та охайний. Спору щодо місця проживання дитини немає.

Так, відповідачем як матір`ю дитини були надані письмові пояснення до служби у справах дітей, в яких надано письмову згоду на проживання дитини з батьком, так як з урахуванням складної адаптації в іншій країні дитині буде психологічно комфортніше перебувати на території України.

Тому просить провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Понесені відповідачем судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні вважає позов необґрунтованим, а факти, викладені позивачем, такими, що не відповідають дійсності. Наполягав на закритті провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Представник органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, водночас суду був наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач є її сином. Вона їздила до Німеччини, де невістка перебувала з онуком. Вважає, що ОСОБА_4 не справлялася з вихованням дитини. Погано поводилася з дитиною, кричала, ображала, не слідкувала за станом здоров`я дитини. У дитини були нервові зриви, погіршилася поведінка. Після з дозволу батьків вона повернулася з онуком до України.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що позивач є його другом. ОСОБА_1 мешкає з сином. З самого народження любить свою дитину. Дитина завжди охайна.

Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, долучені до справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2014 року.

Мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення сторонами шлюбних відносин у 2019 році дитина проживала разом із матір`ю.

У березні 2022 року відповідач разом із дитиною виїхала за кордон до Республіки Німеччина.

У жовтні 2022 року відповідачем був наданий дозвіл на повернення дитини в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що восени 2022 року малолітній ОСОБА_9 повернувся до України, де проживає разом із батьком ОСОБА_1 . Мати дитини залишалися за кордоном.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд враховує, що позивач веде нормальний спосіб життя, має житло, дохід, можливість створити належні умови для виховання та розвитку сина.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради є доцільним визначення місця проживання дитини з батьком.

Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки він відповідає інтересам дитини.

Суд виходить із того, що відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 зазначеної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, визначальне значення при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має забезпечення найкращих інтересів самої дитини.

Зокрема, як наголосив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Тобто в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 , суд виходить із ступеня його прихильності до кожного з батьків, а також ставлення кожної сторони до виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, суд бере до уваги, що на даний час відповідач проживає в Німеччині.

Згідно з матеріалами справи малолітній ОСОБА_9 не зміг належним чином адаптуватися в іншій країні. Матір`ю була надана письмова згода на його повернення до України в супроводі баби (матері позивача).

Наразі позивачем як батьком створені належні умови для проживання та виховання сина.

Позивач постійно опікується дитиною, приділяє достатню увагу стану його здоров?я та розвитку, дитина доглянута.

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що між батьком і дитиною склалися добрі відносини. В той час як до матері дитина не виявляє своєї прихильності. На відміну від позивача відповідач не має тісного психологічного зв`язку з дитиною.

Суд вважає, що з урахуванням установлених у судовому засіданні фактичних взаємовідносин сторін із дитиною, найкращим інтересам дитини відповідає визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це не порушуватиме її психологічний стан, сприятиме гармонійному розвитку. Натомість відповідач, перебуваючи за кордоном, не зможе забезпечити належний розвиток та виховання дитини.

Отже, позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Доводи представника відповідача про необхідність закриття провадження у справі суд вважає такими, що не відповідають положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року по справі № 638/3792/20).

У цій справі позивач підтримав свій позов та наполягав на його розгляді по суті.

Відтак законних підстав для закриття провадження у справі немає.

Сама по собі згода відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком не виключає наявність предмета спору на час розгляду справи, а лише свідчить про згоду відповідача з позовом.

Тому позов про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то суд відзначає, що частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Втім, оскільки позивач у своєму позові просив понесені ним судові витрат покласти на нього, суд не вирішує питання про стягнення цих витрат з відповідача.

У зв`язку з відмовою в позові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу, відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Лесі Українки, 65.

Суддя Наталія Марченко