ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8156/21 Номер провадження 22-ц/814/4082/23Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Чемерис А.К.

учасники справи:

представник позивача адвокат Бибик В.А.

представник прокуратури Лисенко Н.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року, ухвалене суддею Бугрієм В.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа: Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання прававласності на самочинно реконструйований гараж,-

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права, в якому просила судвизнати за нею право власності на самочинно реконструйований гараж загальною площею 32,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , вказаний гараж розміщений на земельній ділянці пл. 0,0024 га з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» з кадастровим номером :15:009:0224, за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно договору дарування земельної ділянки від 24.05.2019 року знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 . За період володіння вказаним гаражем з метою його раціонального використання було проведено його реконструкцію без отримання дозвільних документів. Вказувала, що здійснена нею самочинна реконструкція не порушує права інших осіб.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, третя особа: Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області, про визнання права власності на самочинно реконструйований гараж - задоволена.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйований гараж загальною площею 32,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2022 року апеляційну скаргу Шевченківської районної у місті Полтаві ради - залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2021 року - залишено без змін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2022 року не оскаржувалася у касаційному порядку, судові рішення набрали законної сили, є чинними.

07.072023 року до Полтавського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, особи, яка не брала участь у справі, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року.

В апеляційній скарзі Полтавська окружна прокуратура Полтавської області просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не грунтуються на законі. Зазначає, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Вказує, що якщо позивач не зверталася до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, то суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Посилається на те, що позивач у позовній заяві зазначала, що вона зверталася до Департаменту ДАБІ у Полтавській області щодо введення в експлуатацію самочинно реконструйованого приміщення гаража, однак, копія заяви у матеріалах справи відсутня. У відповідь, Департамент ДАІ у Полтавській області листом №1016-1.20/2/99 від 03.09.2021 року повідомив позивача, що ввести в експлуатацію самочинно збудований об`єкти нерухомого майна можливо лише шляхом реєстрації декларації встановленої форми, проте, порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Вказує, що 15.09.2021 року роботу ДАБІ було остаточно припинено, замість неї почала функціонувати новостворена Державна інспекція архітектури та містобудування України. Вказує, що на час розгляду справи та прийняття рішення питання здійснення будівництва нерухомого майна та введення його в експлуатацію відносилося до виключної компетенції органів ДІАМ України, а прийняте судом рішення порушує та зачіпає права і інтереси держави в особі зазначеного органу, який не був залучений до участі у справі. Крім цього, посилається на те, що згідно ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Реконструкція позивачем нежитлового приміщення зі зміною конфігурації вимагає отримання містобудівних умов та обмежень в органі, що входить у структуру виконавчого комітету Полтавської міської ради. Проте, матеріали справи не містять докази звернення позивача до Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради. Вказаний орган також не залучено до участі у розгляді справи. Вказує, що позивач звернувся до суду за захистом права до неналежного відповідача виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтави ради за відсутності предмету спору про право. Належним відповідачем у справі є Полтавська міська рада, оскільки земельні питання належать до її виключної компетенції, а також з огляду на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 року у справі №4409/3640/18, якою визнано протиправним та нечинним рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25.02.2016 року "Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради" в частині делегування районним у місті Полтаві радам, їх виконавчим органам повноважень стосовно районів у місті в обсягах та межах, передбачених пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відносно порушення інтересів держави та наявності підстав представництва прокурором інтересів держави шляхом внесення апеляційної скарги на рішення суду вказує, що при ухваленні рішень у справі вирішено питання, які відносяться до виключної компетенції органу державного-будівельного контролю, що свідчить про порушення прав і інтересів держави в особі ДІАМ, а звернення прокурора з апеляційною скаргою спрямоване на задоволення порушеного рішенням суду державно значимого питання набуття права власності на такі об`єкти нерухомого майна фізичними та юридичними особами. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні загально значимого питання додержання законності під час державної реєстрації речових прав, яке проведено з порушенням вимог чинного законодавства, та використання і розпорядження земельною ділянкою комунальної власності. У даному випадку вбачаються порушення інтересів держави, що полягають у протиправному фактичному набутті позивачем прав на земельну ділянку комунальної власності всупереч вимогам закону.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бибик В.А. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 24.05.2019 року є власником гаража по АДРЕСА_2 , гараж 1. Державна реєстрація права власності проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.05.2019 року (а.с. 14,15).

Вказаний гараж розміщений на земельній ділянці площею 0,0024 га з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» з кадастровим номером :15:009:0224, за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно договору дарування земельної ділянки від 24.05.2019 року знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 .

Позивачем було проведено його реконструкцію без отримання дозвільних документів. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 13.04.2021 року ФОП ОСОБА_2 в розділі «примітки» зазначено «збільшено розміри без дозвільних документів» (а.с. 21).

Згідно «Звіту про проведення технічного обстеження» від 09.08.2021 року спеціаліст дійшов висновку, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Таким чином, із врахуванням ч. 1 ст. 376 ЦК України, вказана реконструкція є самочинною.

Здійснена самочинна реконструкція не порушує прав інших осіб.

Згідно листа №1016-1.20/2/99 від 03.09.2021 року вбачається, що ввести в експлуатацію зазначений самочинно збудований об`єкт нерухомого майна можливо лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Водночас, зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Вирішення вказаного питання можливе лише після визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку згідно ст. 376 ЦК України (а.с. 23-24).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Нормами пункту 10 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, в редакції постанови КМУ від 08.09.2015 року №750, встановлено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, врегульовано статтею 370 ЦПК України.

Так, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (частина перша статті 370 ЦПК України).

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (частина третя статті 370 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (частина четверта статті 370 ЦПК України).

Розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

Суть апеляційного провадження полягає у перевірці законності та обґрунтованості рішень суду першої інстанції, які не набули законної сили, що є способом усунення помилок, допущених судом першої інстанції.

Аналізуючи зазначені норми, можна дійти висновку, що для повторного перегляду справи в апеляційному порядку після закінчення апеляційного розгляду справи за скаргою іншої особи необхідно встановити чи була присутня особа, яка подала скаргу, під час апеляційного розгляду справи, а також чи розглядалися під час апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою іншої особи доводи, на які посилається заявник, який подає апеляційну скаргу.

Отже, Полтавська окружна прокуратура Полтавської областімає право ініціювати повторний перегляд справи в апеляційному порядку за умови, що доводи апеляційної скарги Шевченківської районної у м. Полтаві радине розглядалися під час попереднього перегляду справи.

Як встановлено апеляційним судом, Полтавська окружна прокуратура Полтавської областіне була присутня під час апеляційного перегляду цієї справи 24 березня 2022 року за апеляційною скаргою Шевченківської районної у місті Полтаві ради.

Тотожність висновків, викладених у первісній постанові суду апеляційної інстанції, тим мотивам, що їх викладено особою, яка подає апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, визначається шляхом логічного співставлення відповідних аргументів та їх змістовним співпадінням. При цьому, аналізуючи та співставляючи зміст відповідних аргументів, суду апеляційної інстанції слід виходити також зі змісту міжнародних зобов`язань України, зокрема, змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, серед іншого, передбачає повагу до судового рішення, що набрало законної сили, та не допускати задоволення апеляційної скарги, поданої згідно зі статтею 370 ЦПК України з підстав, які за своїм матеріально-правовим навантаженням не є суттєвими для вирішення конкретного спору.

Невідповідність (неповнота) мотивів постанови суду апеляційної інстанції поданій апеляційній скарзі надає апелянту право оскаржити відповідне судове рішення суду апеляційної інстанції до суду касаційної інстанції у встановлених законом випадках. При цьому, таке порушення не обмежує іншу особу, яка має право подати апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, просити суд апеляційної інстанції розглянути відповідні мотиви, що їх викладено у апеляційній скарзі первісного апелянта і які не було належно розглянуто судом апеляційної інстанції під час розгляду первісної апеляційної скарги/скарг.

Аналогічне правило діє і у тому випадку, якщо судове рішення суду апеляційної інстанції містить опис аргументів первісного скаржника в описовій частині власного судового рішення, але не містить висновків суду апеляційної інстанції як результату судового розгляду таких аргументів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинно реконструйований гараж, загальною площею 32,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно п.10 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461

(у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750), у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України Про архітектурну діяльність одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та створює з використанням Реєстру будівельної діяльності (e-construction.gov.ua) звіт про проведення технічного обстеження об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації у разі визнання судом права власності на самочинно збудований об`єкт.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування від 24.05.2019 року ОСОБА_1 є власником гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,0024 га, кадастровий номер :15:009:0224. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 24.05.2029 року (а.с. 14,15).

Згідно договору дарування від 24.05.2019 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0024 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів; кадастровий номер :15:009:0224. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 24.05.2029 року (а.с. 16-17,18).

Згідно ксерокопії технічного паспорта гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 04.08.2021 року ФОП ОСОБА_2 , замовник ОСОБА_1 , загальна площа гаража складає 32,3 кв.м. (а.с. 19-21).

За результатами проведеного технічного обстеження гаража АДРЕСА_1 , станом на 09.08.2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_2 (на підставі кваліфікаційного сертифіката відповідального виконавця окремих робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єкта архітекрури, - експерта з технічного обстеження будівель і споруд, серія АЕ №004526, виданий згідно з рішенням Атестаційної архітектурно-будівельної комісії від 15.03.2017 року №66), замовник ОСОБА_1 , встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом від 09.08.2021 року (а.с. 22), зі змісту якого вбачається, що об`єкт гараж був збудований у 1997 році, реконструйований у 2019 році, площа забудови земельної ділянки 43 кв.м., проектна та робоча документація в замовника відсутня.

З відповіді Департамента державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області від 03.09.2021 року за №1016-1.20/2/99 на адресу ОСОБА_1 щодо введення в експлуатацію гаража, вбачається, що подані ОСОБА_1 документи не відповідають вимогам ст. 39 Закону України №3038-VІ, пунктам 3 та 17 Порядку №461 (а.с. 23-24).

З відповіді виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 23.08.2021 року №Н02.1-16/1167 на адресу ОСОБА_1 з приводу реєстрації самочинного реконструйованого гаража за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що, виходячи зі змісту поданих документів, вирішення по суті зазначеного питання можливе за рішенням суду відповідно до положення ст. 376 ЦК України (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Полтавської міської ради від 19.02.2021 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради», визначено, що районні у місті Полтаві ради, їх виконавчі органи здійснюють повноваження стосовно районів у місті в обсягах та межах (а.с. 48-50).

Крім цього, рішенням Полтавської міської ради від 19.03.2021 року «Про визначення обсягу окремих повноважень із земельних відносин районних у місті Полтаві рад» визначено, що до повноважень Шевченківської, Подільської та Київської районних у місті Полтаві рад належить вирішення питання надання, передачі у власність або користування, припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок для, зокрема, індивідуального гаражного будівництва (а.с. 51).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з доводів апеляційної скарги Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У даній справі в якості відповідача брав участь виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради. Ним був поданий 03.11.2021 року відзив на позов (а.с. 44-47), в якому вказаний відповідач не посилався на те, що він не є належним відповідачем. Навпаки, він послався на рішенням Полтавської міської ради від 19.02.2021 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради» та рішення Полтавської міської ради від 19.03.2021 року «Про визначення обсягу окремих повноважень із земельних відносин районних у місті Полтаві рад», якими визначено, що до повноважень Шевченківської, Подільської та Київської районних у місті Полтаві рад належить вирішення питання надання, передачі у власність або користування, припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок для, зокрема, індивідуального гаражного будівництва. Також у відзиві на позов зазначено, що, здійснюючи повноваження власника земель комунальної власності міста Полтави, Шевченківська районна у м. Полтаві рада самостійно в межах закону вирішує, яким чином розпорядитися землями комунальної власності.

До відзиву на позов виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради додав ксерокопії рішень Полтавської міської ради від 19.02.2021 року та від 19.03.2021 року а.с. 48-51).

По справі вбачається, що вище вказані рішення Полтавської міської ради від 19.02.2021 року та від 19.03.2021 року не визнані судом незаконними, а отже, є чинними.

Крім цього, посилання в апеляційній скарзі навизнання протиправним та нечинним рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25.02.2016 року "Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради" в частині делегування районним у місті Полтаві радам, їх виконавчим органам повноважень стосовно районів у місті в обсягах та межах, передбачених пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", то в цій частині колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані рішення є протиправним та нечинним з дня набрання законної сили постанови Верховного Суду від 29.09.2022 року у справі №440/3640/18.

Отже, на час ухвалення у даній справі рішення суду від 03.11.2021 року, було чинним рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25.02.2016 року "Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради" в частині делегування районним у місті Полтаві радам, їх виконавчим органам повноважень стосовно районів у місті в обсягах та межах, передбачених пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а отже, відповідач виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради на час виникнення спору був наділений повноваженнями щодо надання, передачі у власність або користування, припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок для, зокрема, індивідуального гаражного будівництва, тобто, є належним відповідачем у справі.

Також вбачається, що у даній справі в якості третьої особи залучений Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області як орган державної влади, який реалізовував державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Дана справа призначалася двічі судом першої інстанції до розгляду на 29.09.2021 року та на 03.11.2021 року. Судові повістки на адресу Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області на вказані засідання повернулися до суду неврученими з відмітками поштового відділення причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 31,43), що згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням третьої особи про дату, час і місце судових засідань.

Крім цього, згідно відкритих даних ЄДРПОУ лише 06.03.2023 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України припинена у результаті ліквідації, про що внесено відповідний запис.

Таким чином, на час ухвалення рішення суду від 03.11.2021 року Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області перебував у стадії ліквідації, тобто, діяла ліквідаційна комісія, яка повинна була вчиняти відповідні процесуальні дії у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до Департамента державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області та довиконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з приводу реєстрації самочинного реконструйованого гаража, відсутність у матеріалах справи цих звернень позивача до вище вказаних установ не впливає на вирішення спору, оскільки матеріали справи містять вказані відповіді цих установ на адресу позивача, що не викликає сумніви щодо цих звернень.

Доводи апеляційної скарги про те, що діючий «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, то ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на п.10 цього Порядку, редакція якого викладена вище. Крім цього, по справі вбачається, що відсутні скарги чи претензії інших осіб (сусідів - власників квартир тощо) з приводу проведеної реконструкції гаража.

Доводи апеляційної скарги про те, що 15.09.2021 року роботу ДАБІ було остаточно припинено, замість неї почала функціонувати новостворена Державна інспекція архітектури та містобудування України, то ці доводи не відповідають дійсності з вище вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду справи та ухвалення рішення питання здійснення будівництва нерухомого майна та введення його в експлуатацію відносилося до виключної компетенції органів ДІАМ України, а прийняте судом рішення порушує та зачіпає права і інтереси держави в особі зазначеного органу, який не був залучений до участі у справі, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на вище встановлені обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, то ця норма загальною, при цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що частина 4 ст. 34 цього Закону передбачає, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. У даному випадку має місце реконструкція гаража позивача, який є її приватною власністю та знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у її приватній власності, проте, його реконструкція потягла незначні зміни зовнішніх геометричних розмірів його фундаменту, що збільшило розмір земельної ділянки, на якій він розташований.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, аргументи щодо них викладені вище у цій постанові та не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргукерівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування і Полтавської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов