Справа № 553/6896/22
Провадження № 2-з/553/13/2023
У Х В А Л А

Іменем України

16.05.2023м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Грошова Н.М., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства «ОТП БАНК» Лісової В.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом Акціонерного товариства "ОТП БАНК" до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № від 02.06.2020, станом на 22.09.2022 у розмірі 304 493, 08 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартири АДРЕСА_1 , загальна площа: 43,4 кв.м., житлова площа 22,4 кв.м., що належать відповідачу ОСОБА_1 , до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору від 02.06.2020 року № , має заборгованість у розмірі 304493,08 грн., навмисно протягом тривалого часу не здійснює виконання зобов`язань за Кредитним договором, діє недобросовісно, ухиляється від виконання покладених договором зобов`язань, то з огляду на розмір заборгованості, існує обґрунтована ймовірність неможливості виконання рішення суду про стягнення коштів із боржника за рахунок наявного у нього майна через недобросовісність. Позивач просить суд врахувати, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не забезпечене і вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду через високий ризик протиправних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити, знецінити його тощо. Тому просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача та вказує, що вказаний захід забезпечення є співмірним із заявленими вимогами.

Заява розглядається судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали цивільної справи в межах вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту першого та третього частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на можливість невиконання боржником своїх зобов`язань та ризик потенційних труднощів у подальшому виконання рішення суду.

Проте, позивачем не зазначено, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на викладенні позивачем ймовірності недобросовісної поведінки відповідача, яка ніяким чином не аргументована.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Для забезпечення суду процесуальної можливості встановити співмірність заявленого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, заявник повинен подати суду докази на підтвердження ринкової вартості належного відповідачу майна станом на час звернення до суду.

В той час, позивач до заяви додав публікації з інтернет мережі щодо ціни продажу третіми особами подібного об`єкту нерухомості, який знаходиться в тому ж населеному пункті, що і об`єкт на який просить накласти арешт представник позивача. Однак, такі відомості не свідчать про вартість майна, належного саме відповідачу, а доказом зазначеного є звіт про оцінку належного відповідачу майна, виконаний особою, яка має спеціальні знання.

Так, докази на підтвердження загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову представником позивача не надані. Сама по собі подача позову ще не є підставою для накладення арешту на майно відповідача. Представник позивача не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами, що дії відповідача спрямовані на відчуження у будь-який спосіб належного йому майна.

Тому, самі лише твердження представника позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи предмет позову та заявлені вимоги, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведена необхідність вжиття відповідних заходів та судом не встановлено обставин, які свідчать, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Керуючись ст. ст.149-153, 259, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «ОТП БАНК» Лісової В.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 17.05.2023.

Головуючий: суддя Н.М. Грошова