Постанова

Іменем України

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 757/38698/18-ц

провадження № 61-556св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Генеральна прокуратура України, начальник Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6, начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7, підприємства Громадської організації «Громадське радіо» Телерадіокомпанія «Громадське Радіо», Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдберрі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласмак», ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом Сугоняко Юрієм Павловичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у складі судді Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, начальника Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6, начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7., підприємства Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо» (далі - ПГО «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдберрі» (далі - ТОВ «Голдберрі»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласмак» (далі - ТОВ «Ласмак»), ОСОБА_2, в якому просив:

1) визнати недостовірною інформацію, поширену:

- ОСОБА_5, начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на брифінгу, влаштованому Генеральною прокуратурою України (коментар розміщено на сайті Генеральної прокуратури України за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме: «На підставі зібраних в межах цього кримінального провадження доказів 01 вересня 2017 року повідомлено про підозру за частиною першою статті 109 КК України колишньому Президенту України ОСОБА_3 та колишньому міністру юстиції України у вчинені за пособництва останнього та спільно з іншими особами захоплення державної влади…»;

- ОСОБА_5, начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на брифінгу, влаштованому Генеральною прокуратурою України (коментар розміщено на веб-сторінці облікового запису Генеральної прокуратури - відеохостинг Ютуб ІНФОРМАЦІЯ_3

_o), а саме: «Брифінг присвячено повідомленню про підозру у захопленні державної влади, воно здійснено відносно колишнього міністра юстиції ОСОБА_4 і його заступника, а також…ОСОБА_3» (00 хв. 00 сек. - 00 хв. 14 сек.); «Повідомлення про підозру здійснено і йому і ОСОБА_3… і заступнику ОСОБА_4 у передбачений законом спосіб» (6 хвил. 56 сек. - 7 хвил. 04 сек.);

- ОСОБА_5, начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_4 року на сторінці сайту Підприємства Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5), а саме: «Особливо враховуючи факт, що троє підозрюваних по цій справі вже втекли. Я говорю про ОСОБА_1 та ОСОБА_3»;

- ОСОБА_6, начальником Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці сайту «Громадське радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6), а саме: «Повідомлення про підозру направили екс-Президенту ОСОБА_3, екс-Міністру юстиції ОСОБА_4 та його заступнику»; «повідомлення про підозру відомство відправило за відомими адресами підозрюваних»; «колишній Міністр юстиції ОСОБА_4 та його заступник також викликані до слідчого і вже пообіцяли з'явитися 6-7 вересня»;

- ОСОБА_6, начальником Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці сайту «Громадське радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7), а саме: «Но когда ОСОБА_4 оказался под стражей, его адвокаты в Апелляционный суд заявили показания этого же свидетеля, что мы его неверно поняли. Хотя он четко говорил - на совещании в Минюсте ОСОБА_4 дал указание опубликовать текст Конституции ОСОБА_1»;

- ОСОБА_7, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_8 року на сторінці інтернет видання «Цензор.нет» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9), а саме: «У справі про конституційний переворот також фігурує колишній заступник Міністра юстиції ОСОБА_1»; «ОСОБА_1 ухиляється від слідства і їм не вдається з ним зв'язатися»;

- ОСОБА_7, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_11 року ТОВ «Голдберрі» розміщеного в обліковому запису телеканалу Espreso.TV на відеохостингу Ютуб за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, а саме: «Іншого підозрюваного ОСОБА_1 і, якщо ми його знайдемо, то можливо буде проміжок часу для того, що із ним попрацювали і стосовно нього вирішили міру запобіжного заходу…», «оголошено підозру заступнику ОСОБА_4 по прізвищу ОСОБА_1»;

2) зобов'язати Генеральну прокуратуру України спростувати поширену нею недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 у відеозапису брифінгу, розміщеного в обліковому запису Генеральної прокуратури України на відеохостингу Ютуб ІНФОРМАЦІЯ_13;

3) зобов'язати Генеральну прокуратуру України спростувати поширену нею недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 у відеозапису брифінгу, розміщеного в обліковому запису Генеральної прокуратури України ІНФОРМАЦІЯ_3;

4) зобов'язати ПГО «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо» спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінках Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6;

5) зобов'язати адміністратора домену censor.net ОСОБА_2 спростувати поширену інтернет виданням Цензор.нет недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінках Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_9;

6) зобов'язати ТОВ «Голдберрі» спростувати поширену ним недостовірну інформацію, розміщену в обліковому записі телеканалу Espreso.TV на відеохостингу Ютуб щодо ОСОБА_1 на сторінці Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_14;

7) зобов'язати ТОВ «Ласмак» спростувати поширену недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінці Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7;

8) судові витрати покласти на відповідачів.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що групою слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 03 березня 2014 року № 0000054 за фактом захоплення ОСОБА_3 державної влади та виділеному з нього кримінальному провадженні від 07 листопада 2017 року № 0003538.

За версією органу досудового розслідування позивач, перебуваючи на посаді заступника Міністра юстиції України, в період з вересня-жовтня 2010 року вчинив пособництво - сприяння в захопленні ОСОБА_3 державної влади шляхом виконання наданого йому доручення щодо офіційного оприлюднення в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» тексту Конституції України в редакції 28 червня 1996 року, що діяла до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV.

Співробітники Генеральної прокуратури України з метою політичного переслідування організували серію інформаційних атак на адвоката ОСОБА_1, безпідставно звинувачуючи його та маніпулюючи фактами попри відсутність будь-якого вироку суду, яким було б встановлено вину ОСОБА_1

На думку позивача, поширена відповідачами інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями.

Також позивач зазначив, що 15 липня 2017 року виїхав до Великобританії у довготривале службове відрядження, а отже твердження відповідачів про те, що позивач «був повідомлений про підозру», «втік», «ухиляється від слідства», «пообіцяв з'явитися» тощо не відповідають дійсності та порочать його ділову репутацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачами інформація не може вважатись неправдивою та/або недостовірною, а також такою, що порушує гарантований Конституцією України принцип презумпції невинуватості особи.

Крім того, суд зауважив, що позивач є публічною особою, тому інформування Генеральною прокуратурою України про хід досудового розслідування резонансного кримінального провадження, а також повідомлення в засобах масової інформації про те, що позивачу оголошено підозру, не суперечить Закону України «Про інформацію».

Також суд зазначив, що твердження позивача в обґрунтування недостовірності інформації про те, що він не має статусу підозрюваного, перебуває у тривалому закордонному відряджені тощо, не можуть бути предметом дослідження у даній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник - адвокат Сугоняко Ю. П., оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Сугоняко Ю. П., залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11 січня 2023 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Сугоняко Ю. П., через засоби поштового зв'язку надійшла касаційна скарга на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

З урахуванням уточненої касаційної скарги від 06 лютого 2023 року заявник просив суд скасувати оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 02 березня 2023 року Офіс Генерального прокурора просить суд касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Сугоняко Ю. П., залишити без задоволення, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

12 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2007 року працював на посаді заступника Міністра юстиції України.

01 вересня 2017 року заступник Генерального прокурора Столярчук Ю. В., розглянувши матеріали досудового розслідування № 0000054 від 03 березня 2014 року та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до статей 42, 276, 277, 278, 279 КПК України, виніс повідомлення про підозру, яким повідомив ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження, що він підозрюється у вчиненні в період вересня-жовтня 2010 року пособництва - сприяння в захопленні ОСОБА_3 державної влади шляхом вчинення дій, спрямованих на збільшення обсягу його, як Президента України, владних повноважень унаслідок повернення у неконституційний спосіб дії Конституції України від 28 червня 1996 року, до якої Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 № 2222-IV було внесено зміни, а саме - у сприянні вчиненню вказаного злочину іншими співучасниками наданням засобів, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 109 КК України.

01 вересня 2017 року заступник Генерального прокурора Столярчук Ю. В. надав старшому слідчому з ОВС другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Крупці А. О. доручення про проведення процесуальних дій (вих. № 23/1/3-32787/1-14 від 01 вересня 2017 року), в якому зазначив, що у зв'язку із неможливістю вручення в день складання повідомлення про підозру, що зумовлює його вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, керуючись статями 36, 278 КПК України, доручає виконати всі необхідні процесуальні дії, пов'язані із здійсненням повідомлення про підозру ОСОБА_1

01 вересня 2017 року повідомлення про підозру було надіслано ОСОБА_1 на адресу АО «Богатир та партнери» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 3, офіс 126; 01024, м. Київ, а/с 770; 01024, м. Київ, вул. Шовковична, 32/34, оф. 24).

06 вересня 2017 року та 18 вересня 2017 року за вказаними адресами ОСОБА_1 надсилались повістки про його виклик для участі у кримінальному провадженні № 0000054 від 03 березня 2014 року в якості підозрюваного. Крім того, повістки надсилалась на електронну адресу ОСОБА_1, а також за адресою: АДРЕСА_1.

12 жовтня 2017 року старший слідчий з ОВС Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Крупка А. О. виніс постанову про розшук підозрюваного, якою оголосив розшук в кримінальному провадженні № 0000054 від 03 березня 2014 року підозрюваного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження; здійснення розшуку доручив підрозділам СБУ.

28 березня 2018 року старшим групи слідчих - начальником третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Демяненко А. В. було винесено постанову про міжнародний розшук підозрюваного, якою оголошено в розшук підозрюваного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження. Організацію здійснення міжнародного розшуку доручено оперативним підрозділам СБУ.

Також встановлено, що на час винесення рішення по даній справі зазначені позивачем публікації за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_5,

ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_14 в мережі Інтернет відсутні.

За посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 року розміщена публікація наступного змісту: «У справі про конституційний переворот також фігурує колишній заступник міністра юстиції ОСОБА_1. Про це повідомляє кореспондент Цензор.НЕТ із залу суду. Прокурор ГПУ ОСОБА_7, заявив про це в Печерському суді під час засідання у справі ОСОБА_4. ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_1 ухиляється від слідства і їм не вдається з ним зв'язатися. Нагадаємо, 06 вересня Генпрокурор ОСОБА_8 поінформував, що ГПУ повідомила про підозру колишньому президенту ОСОБА_3 і колишньому міністру юстиції ОСОБА_4 в захопленні влади за допомогою незаконного повернення Конституції 1996 року в 2010 році. Екс-міністр, коментуючи інформацію ГПУ, заявив, що не бачить злочину в своїх діях, а в 2010 році лише виконував свої функціональні обов'язки. У 2004 році Верховна Рада прийняла зміни до Конституції, внаслідок яких Україна з президентсько-парламентської стала парламентсько-президентською республікою. Рішення суду, по суті, ввело в дію Конституцію 1996 року. Зміни до Конституції вступили в силу в 2006 році. У 2010 році Конституційний суд України повернув країну до президентсько-парламентської форми правління, повернувши президенту частину втрачених після конституційної реформи 2004 року повноваження».

За посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_15 та ІНФОРМАЦІЯ_16 розміщено відео брифінгу прокурора ОСОБА_5 та публікація наступного змісту: «Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України продовжується системна робота з розслідування злочинів, вчинених колишніми високопосадовцями у 2010-2014 роках. Зокрема, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом захоплення державної влади, шляхом розширення у неконституційний спосіб повноважень Президента України за рахунок звуження ролі та повноважень Парламенту і Уряду, винесення неправосудних рішень Конституційним судом України та зловживання службовим становищем керівниками вищих органів державної влади. На підставі зібраних у межах цього кримінального провадження доказів 01 вересня 2017 року повідомлено про підозру за частиною першою статті 109 КК України колишньому Президенту України ОСОБА_3 та колишньому Міністру юстиції України у вчиненні за пособництва заступника останнього та спільно з іншими особами захоплення державної влади, у тому числі шляхом вжиття заходів до незаконної, без рішення єдиного органу законодавчої влади в Україні - Верховної Ради України, зміни діючої Конституції України через внесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів тексту Конституції України в редакції 1996 року та її офіційної публікації. Колишньому заступнику Міністра юстиції України повідомлено про підозру за частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 109 КК України. Досудове розслідування триває. Збираються докази та перевіряються на предмет достатності та допустимості для вирішення питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності інших співучасників вчинення вищевказаних злочинів».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані Законом України «Про інформацію».

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону України «Про інформацію»).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про інформацію» встановлено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини (частина друга статті 11 Закону України «Про інформацію»).

Частиною першою статті 29 Закону України «Про інформацію» встановлено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

За приписами частини першої статті 294 ЦК України фізична особа має право на ім'я.

Частиною четвертою статті 296 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, п. п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007 року, п. п. 88 - 89).

Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (Daktaras v. Lithuania).

Ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це б суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Allenet de Ribemont v. Frence від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41).

Крім того, зі сталої практики рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що суд вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики (рішення у справах «Аксель Спрінгер проти Німеччини» 2012 року, «Лінгенс проти Австрії» 1986 року, «Обершлік проти Австрії» 1991 року).

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно із частин першої, четвертої статті 6 Закону України «Про прокуратуру», органи прокуратури не менш як двічі на рік інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації; інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

Встановивши, що позивач є публічною особою, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяги поширення інформації щодо нього є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи, оскільки його дії становлять підвищений суспільний інтерес, відтак інформування Генеральною прокуратурою України про хід досудового розслідування резонансного кримінального провадження, а також повідомлення в засобах масової інформації про оголошення підозри не суперечить Закону України «Про інформацію».

При цьому суди, приймаючи до уваги об'єктивну наявність відповідних процесуальних дій, пов'язаних з повідомленням про підозру та розшуком підозрюваного, підставно вважали, що поширена відповідачами інформація не може вважатись неправдивою та/або недостовірною.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що в інформації, поширеній відповідачами, про винуватість позивача у вчиненні злочину не зазначається й не стверджується.

При цьому слід приймати до уваги, що конституційна норма про презумпцію невинуватості розміщена у тому блоці статей, які визначають статус (положення) особи у кримінальному судочинстві, тобто презумпція невинуватості - це кримінально-процесуальний термін і ця презумпція може бути спростованою. Що стосується кримінально-правової оцінки дій особи, у цьому випадку позивача, наявність, чи відсутність в її діях складу злочину, то законом це віднесено до компетенції слідчо-прокуроських органів.

Отже, інформація, поширена відповідачами, у силу наведеної конституційної норми не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буду доведено в установленому законом порядку. Захист честі і гідності у цьому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад шляхом реалізації права на відповідь.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 757/25649/17-ц (провадження № 61-30201св18).

При таких обставинах суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання недостовірною та спростовування вказаної інформації.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на їх законність не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Сугоняко Юрій Павлович, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов