П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Київ

Справа №755/6070/23

Провадження № 22-ц/824/13050/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Мустіпан Ольгою Володимирівною на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, у якій просить встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , 1906 року народження та ОСОБА_3 , 1904 року народження у 1925 році.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник зазначає, що він є правнуком по материнській лінії ОСОБА_4 , 1906 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловіком ОСОБА_4 був ОСОБА_3 , 1904 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На даний час у заявника виникла необхідність встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , 1906 року народження та ОСОБА_3 , 1904 року народження, для родових відносин, оскільки свідоцтво про одруження було втрачено. Встановлення даного факту потрібно заявнику для формування генеалогічного древа, з метою встановлення родинних відносин та для подальшого звернення як правнук репресованих родичів Носівець (бабусі) в архіви СБУ, а також до державних архівів для відновлення свого роду по лінії Носівець.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Мустіпан О.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не розглянув всі документи та докази, які містяться в матеріалах справи та повністю підтверджують викладені у заяві доводи.

Зазначала, що заявник є правнуком по материнській лінії ОСОБА_4 , 1906 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що чоловіком ОСОБА_4 був ОСОБА_3 , 1904 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Посилалася на те, що встановлення даного факту потрібно заявнику для формування генеалогічного древа, з метою встановлення родинних відносин та для подальшого звернення як правнук репресованих родичів Носівець (бабусі) в архіви СБУ, а також до державних архівів для відновлення свого роду по лінії Носівець.

В судовому засіданн сторони не з`явилися.

Судова повітка, яка надсилася ОСОБА_1 , повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мустіпан О.В. про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.90).

Заінтересована особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), надійшла подала дсу ду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність її представникав.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення, оскільки судом не встановлено порушення, невизнання або оспорювання прав та інтересів заявника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про народження, в 1906 році народилась ОСОБА_8 , про що зроблений актовий запис № 138 від 24.10.1966 року.

З Архівного витягу з Державного архіву Запорізької області від 21.08.2020 року №01-32/с-1929 встановлено, що відділ ЗАЦС при Надієслов`янській сільській раді Покровського району ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 59 років

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 19 серпня 2020 року, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 29 січня 2020 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого 27.07.2019 року, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, сформованого 17 липня 2019 року, ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 20 жовтня 2019 року, ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, сформованого 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_16 зареєстрував шлюб з ОСОБА_15 та після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_15 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 20 жовтня 2019 року, ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого29 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_18 .

З листа Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 листопада 2020 року № 2634/20.6-20 встановлено, що за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про шлюб між ОСОБА_4 1906 року народження та ОСОБА_3 , 1904 року народження не виявлено.

Заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даною заявою просив встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , 1906 року народження та ОСОБА_3 , 1904 року народження у 1925 році.

Зазначв, що встановлення даного факту йому необхідно для формування генеалогічного древа.

Оскільки заявником не доведено, а судом першої інстанції не встановлено порушення, невизнання або оспорювання прав та інтересів ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін, розподіл судових витрат у зв?язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Мустіпан Ольги Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна