ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Чернівці

справа № 725/3593/22

провадження №22-ц/822/312/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 9 лютого 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтовано наступним. 22.09.2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Е/V092936, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2246595 грн, а позичальник зобов`язалась погашати борг по кредиту, сплачувати відсотки, комісії, а також інші витрати на умовах визначених договором, а також нести відповідальність встановлену договором та законом у випадку порушення взятих на себе зобов`язань. З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором були укладені договори поруки з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Боржник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала та на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14.03.2012 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителів заборгованість в розмірі 2838068,38 грн.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, у зв`язку з чим у банка виникло право на стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних та 3 % річних з моменту порушення зобов`язання до моменту усунення такого порушення та вказане право обмежується останніми трьома роками, що передували зверненню кредитора до суду з відповідним позовом.

З урахуванням наведеного, на суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1485636,14 грн, банком було нараховано інфляційні в сумі 324855,79 грн та 133829,36 грн - 3 % річних на період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.

З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, відповідно до останньої редакції позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 458685,15 грн, яка складається з : інфляційні в сумі 324855,79 грн та 133829,36 грн - 3 % річних на період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 09 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 118932,00 грн та інфляційні в розмірі 287456,78 грн, які нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року на суму боргу по тілу кредиту за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року, а всього стягнуто 406388,78 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 67223,85 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 09 лютого 2023 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що зі змісту договорів поруки, укладених між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (з кожним окремо) не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

Судом першої інстанції не було враховано, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14.03.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість в розмірі в розмірі 2 838 068,38 грн.

Винесення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівців від 14.03.2012 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість в розмірі в розмірі 2 838 068,38 грн, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки його наявність не призвела до повного виконання зобов`язання та не є підставою для звільнення боржників та поручителів від відповідальності за невиконання ними грошового зобов`язання.

Позивач звернувся до суду з позовом не про стягнення з відповідачів в солідарному порядку кредитної заборгованості на підставі кредитного договору, а про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, в межах трирічного строку позовної давності. Відповідачі несуть солідарну відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у відповідності до ст. 625 ЦК України, отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові в частині стягнення цих коштів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. 22.09.2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Е/V092936 до якого в подальшому вносились зміни згідно додаткової угоди №1 від 30.12.2010 року. Відповідно до вказаного кредитного договору (зі змінами) ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2246595,00грн на строк до 20 вересня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26 % річних до 30.12.2010 року, а з 30.10.2010 року - 18 % річних. Суми та терміни погашення заборгованості згідно вказаного договору визначені у відповідному графіку, що є додатком до такого договору.

За наслідками розгляду справи встановлено, що з метою забезпечення виконання вказаного вище зобов`язання 22.09.2009 року були укладені договори поруки, а саме: № Е/V092936-1 між банком та ОСОБА_2 , № Е/V092936-2 між банком та ОСОБА_3 , а також № Е/V092936-3 між банком та ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту вказаних договорів поруки та додаткових угод до них від 30.12.2010 року, кожен із поручителів окремо зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплати кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування шкоди.

Також, з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору 22.09.2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № Е/V092936-1, згідно якого банку в іпотеку було передано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору іпотеки № Е/V092936-2 від 23.09.2009 року іпотекодавці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , а також буди укладені договори застави № Е/V092936-3 від 23.09.2009 року між банком та ОСОБА_1 , № Е/V0929364 від 23.09.2009 року між банком та ОСОБА_3 відповідно до яких предметами застави виступали транспортні засоби.

09.07.2013 року на виконання судового рішення у справі №2-240/12 Першотравневим районним судом м.Чернівців було видано виконавчий лист відповідно до якого судовим рішенням від 14.03.2012 року, яке набрало законної сили 14.06.2013 року, було стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № Е/V092936 у розмірі 2838068,38 грн, а також судові витрати.

У відповідності до розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів справи, а також виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за вказаним вище кредитним договором не була погашеною та станом на 13.05.2022 року за позичальником рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 1485636,14 грн, по відсотках в розмірі 991240,43 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2017 року, державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. 22.09.2016 року на підставі іпотечного договору від 22.09.2009 року було зареєстровано право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається із апеляційної скарги рішення суду оскаржується в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині стягнення інфляційний та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення цих коштів з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

Колегія суддів з цим не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору поруки, зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 1.2 договорів поруки, які є аналогічними для кожного окремого договору поруки, сторонами визначено зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14.03.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителів заборгованість в розмірі 2838068,38 грн.

09.07.2013 року на виконання судового рішення у справі №2-240/12 Першотравневим районним судом м.Чернівців було видано виконавчий лист відповідно до якого судовим рішенням від 14.03.2012 року, яке набрало законної сили 14.06.2013 року, було стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № Е/V092936 у розмірі 2838068,38 грн, а також судові витрати.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства відноситься обов`язковість судового рішення.

У відповідності до розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів справи, а також виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість за вказаним вище кредитним договором не була погашеною та станом на 13.05.2022 року за позичальником рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 1485636,14 грн, по відсотках в розмірі 991240,43 грн.

Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора та така цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Беручи до уваги додатковий характер зобов`язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст. 625 ЦК до фактичного погашення боргу. На правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості поширюється і порука, оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і с поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Вказана норма не містить застереження щодо неможливості солідарної відповідальності боржника та поручителів за порушення грошового зобов`язання.

Зазначені доводи апелянта є обгрунтованими та заслуговують на увагу.

Крім того, колегія звертає увагу, що відповідно до укладених договорів поруки, що містяться в матеріалах справи та досліджені судом, жодних обмежень відповідальності поручителів порівняно з відповідальністю боржника вони не містять.

Судом першої інстанції було встановлено, враховуючи суму боргу в розмірі 1485636,14 грн за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року, що 3% річних за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року становлять - 118932,00 грн, інфляційні - 287456, 78 грн.

Доказів в спростування правильності розрахунків суми 3% річних та інфляційних сторонами не надано, отже, вони не спростовані та рішення в цій частині не оскаржується.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та є підстави для солідарного стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних в сумі - 118932,00 грн та інфляційних в розмірі 287456,78 грн, нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі викладеного, колегія суддів скасовує рішення суду в частині відмови в позові щодо поручителів, на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 3376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права та задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення 3% річних та інфляційних з боржника та поручителів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову судом першої інстанції, понесені ПАТ АБ «ПриватБанк» судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 67223,85 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 10320 грн підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах, тобто по 19385,96грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 9 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати. Зазначені позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних в сумі - 118932,00 грн та інфляційні в розмірі 287456,78 грн, нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних в сумі - 118932,00 грн та інфляційні в розмірі 287456,78 грн, нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних в сумі - 118932,00 грн та інфляційні в розмірі 287456,78 грн, нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 19385,96грн судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 19 травня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.М.Литвинюк