РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

із участю секретаря Лавріненко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом адвоката Івченко Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Івченко В.П. в інтересах ОСОБА_1 29.12.2022 року (згідно дати поштового відправлення) подала до Жмеринського міськрайонного суду даний позов із вимогами стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.12.2022 року й до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на утримання позивача ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.12.2022 року, й до досягнення дитиною трирічного віку; а також стягнути судові витрати сумі 11984,80 грн., які складаються з судового збору у розмірі 1984,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказала, що позивач 17.01.2021 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , під час проживання у якому народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, спільне життя подружжя не склалося. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки, що призвело до неприязних стосунків між ними, внаслідок чого сторони не проживають разом та мають намір розірвати шлюб, однак з визначених ч.2 ст.110 СК України обмежень позов про розірвання шлюбу не можуть пред`явити, оскільки доньці не виповнилось ще одного року. Позивач ОСОБА_1 наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має можливості працювати та отримувати будь-які доходи. Оскільки, дитина проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, а відповідач мешкає окремо і добровільно відмовляється надавати допомогу щодо утримання дитини та дружини в обсязі, необхідному для їхніх потреб, тому виникла необхідність звернутися з даним позовом щодо вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Відповідач офіційно працює у Жмеринському районному управлінні ГУ ДСНС України у Вінницькій області на посаді начальника караулу та має стабільний дохід, тому має фінансову можливість надати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.1-7).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.01.2023 року відкрито провадження в даній справі, визначено її розгляд провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи.

Як вбачається з довідок про доставку електронного листа (а.с.27,28) позивачу та її представнику 20.01.2023 року вручено за вказаними ними у позовній заяві електронними адресами ухвалу про відкриття провадження від 19.01.2023 року. Після відкриття провадження у справі клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не подавали.

Відповідач ОСОБА_2 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.93) 14.02.2023 року особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками. Разом з тим, клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.13) позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.01.2021 року Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.14) вбачається, що сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копій довідок виконкому Жмеринської міської ради від 18.02.2021 року №02-5/10-1531, від 23.12.2022 року №01-50/1879 (а.с.12,15) позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом із нею за цією адресою.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному.

Згідно положень ч.1,2 ст.80, ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти одному з подружжя присуджуються, зокрема, у частці від заробітку другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на дослідженні в судовому засіданні докази та з урахуванням непредставлення відповідачем жодних заперечень заявлених позовних вимог, в ході судового розгляду встановлено наявність невирішеного цивільного спору сторін щодо розміру аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини. При цьому судом враховується, що відповідачем фактично не заперечується своє батьківство стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обставини проживання останньої разом з позивачем ОСОБА_1 , його власний обов`язок щодо надання їм утримання. Також судом не отримано жодних доказів відповідача про незадовільний стан його здоров`я або обмеження ступеня його працездатності, наявності у нього інших утриманців, що визначає аргументованість обставин, вказаних позивачем у цій частині вимог. Оспорюваний розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у заявленому розмірі 1/4 частини достатньо відповідає потребам останньої та узгоджується з усталеною судовою практикою, у тому числі щодо безспірного присудження до стягнення у вказаному розмірі аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в справах наказного провадження.

Разом з тим, суд визнає необґрунтованими доводи представника позивача стосовно розміру оспорюваних аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини доходів боржника, оскільки позивачем не обґрунтований та особисто не підтверджений жодними доказами певний розмір доходу відповідача. При цьому саме лише твердження позивача про офіційне працевлаштування відповідача, від якого той отримує відповідний дохід, вочевидь не становлять належного доведення позивачем достатності заробітку (доходу) відповідача, лише за умов чого законом передбачено можливість присудження аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі на утримання дитини, а також можливість стягнення аліментів на утримання дружини лише при наявності можливості чоловіка надавати відповідну матеріальну допомогу.

При цьом, в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд не наділений законними повноваженнями витребування доказів з власної ініциативи.

Окрім того, судом враховується, що позивачем не повідомлено про незадовільний стан здоров`я, ані її самої, ані дитини, а також не доведено неможливість отримання позивачем будь-якого утримання від своїх батьків, обставини чого передбачені законом до врахування при присудженні саме аліментів на утримання дружини.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги обставини перебування на утриманні позивача малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однорічний вік якої не визначає безумовної можливості її влаштування у дошкільний освітній заклад, відтак потреба постійного догляду за якою обмежують можливості позивача для самостійного здобуття наразі нею особистого доходу, обставини чого мають істотне значення стосовно заявленого спору, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, визначаючи, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника із визначенням встановленого законом обмеження мінімального гарантованого їх розміру на утримання дитини, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання неповнолітньої доньки, а також аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника щомісячно, що не є вочевидь непомірними для їх сплати відповідачем, перебуваючи в межах передбачених законом обмежень стягнення аліментів загалом не більше 50 відсотків заробітної плати, позаяк наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), з підстав чого суд не зобов`язаний обмежуватись розміром заробітку (доходу) платника, позивачем не доведено ні в який спосіб.

При цьому, у відповідності до вимог ст.191 СК України суд присуджує оспорювані аліменти до стягнення з фактичної дати подачі даного позову, що у даному випадку визначається поданням його на пошту 29.12.2022 року (а.с.21 на розвороті).

Також відповідно до положень ст.430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць з вказаної вище дати їх присудження до стягнення.

Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь державі судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн за сумою ставок двох вимог майнового характеру фізичної особи на момент подачі позову (992,40 грн + 992,40 грн), від сплати яких за предметом спору про стягнення аліментів відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена позивач під час розгляду даної справи.

З цих же підстав не підлягає компенсації за рахунок відповідача позивачеві у справі помилково сплачена нею при подачі позову сума судового збору 1984,80 грн, що втім не позбавляє її права звернутись до суду у встановленому порядку із заявою про повернення даних грошових коштів.

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі 820/479/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9610/10 (а.с.18), копію ордеру серії АІ №1325688 від 27.12.2022 року (а.с.19) та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 27.12.2022 року (а.с.16), де в таблиці зазначено вид судових витрат та загальної суми, що була понесена.

17.05.2023 року на електронну пошту Жмеринського міськрайонного суду представником позивача адвокатом Івченко В.П. було подано заяву про остаточний розрахунок суми судових витрат в загальній сумі 11984,80 грн, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. До даної заяви долучено договір про надання правової допомоги від 23.12.2022 року із додатковою угодою №1 від 23.12.2022 року до нього та актом прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2023 року №1 із викладенням розрахунку витрат на юридичні послуги за змістом останніх.

Однак, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем заявлених витрат за надання їй правничої допомоги адвокатом в сумі 10000 грн, зокрема, не надано жодних квитанції, платіжного доручення з відміткою банку чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність документального підтвердження сплати позивачем гонорару чи інших витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відмову у стягненні даного виду судових витрат в розмірі 10000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст. 80, 84, 180-182, 183, 191 СК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.12.2022 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з 29.12.2022 року, і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Київ/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, пункт 1.1.2) 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Вимогу щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1984 гривні 80 копійок судового збору та 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, а саме з 29.12.2022 року до 29.01.2023 року, допустити до негайного виконання.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.