Провадження № 2-о/161/515/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Стретович І.С., звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 шляхом заборони наближатися на 500 м до місця спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні розмови в соціальних мережах, розшукувати ОСОБА_1 та спілкуватися.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що її донька ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_3 систематично вчиняють домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно її, а саме нецензурно ображають, принижують, залякують, штовхають, при цьому перебувають з ознаками алкогольного сп`яніння. Вказані особи притягувалися за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року прийнято заяву до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Представник заявника у заяві від 21.11.2023 просив суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися хоча вчасно та належним чином були повідомлені про дату, місце та час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Місце реєстрації ОСОБА_3 АДРЕСА_3 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року у справі №161/13816/23 встановлено, що ОСОБА_2 10.08.2023 близько 07:00 год гр. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем проживання, вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_4 , а саме: нецензурно ображала, принижувала, залякувала та штовхала останню.

Судовим рішенням ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року у справі №161/18168/23 встановлено, що ОСОБА_3 11.10.2023 близько 19.50 год за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері співмешканки гр. ОСОБА_1 , а саме - принижував, нецензурно лаявся в її бік, ображав.

Судовим рішенням ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винесено ряд термінових заборонних приписів.

Заявниця стверджує, що її здоров`я та життя перебуває під постійною загрозою, оскільки заінтересовані особи ведуть аморальний спосіб життя, по закінченню дії термінових заборонних присів щоразу вчиняють по відношенню до неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства:

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по відношенню до заявника фізичного та психологічного насилля, та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження їх прав на строк 6 місяців.

Суд вважає, що такі заходи матимуть превентивний характер з метою недопущення більш негативних явищ щодо ОСОБА_1 , які існують у її взаємовідносинах із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винних, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Суд вважає за необхідне вказати, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №766/13927/20-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 350-1-350-8, 258, 263, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , що проживає за

адресою

АДРЕСА_1 , терміном на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження її прав, а саме:

заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з матір`ю

ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори,

або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , терміном на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження її прав, а саме:

заборонити ОСОБА_3 спілкування з ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_3 наближатися на 500 м до місця

проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб

розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у

місці, невідомому кривднику, переслідувати її в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк