ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Суми

Справа №591/2951/23

Номер провадження 22-ц/816/1616/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст якого виготовлений 24 липня 2023 року,

у с т а н о в и в:

У квітні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви б/н від 17.01.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 20.02.2023 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 62648,75 грн., з яких: 50647,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12001,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на не незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та відсотків по кредиту, оскільки користування кредитними коштами підтверджується наданими до позову Випискою по рахунку та розрахунком заборгованості із зазначенням дати витрат клієнтом кредитних коштів, нарахуванням відсотків, суми коштів, внесених на сплату заборгованості тощо.

Звертає увагу на те, що розмір фактичних витрат кредитних коштів відповідачем згідно наданих до позову Розрахунків заборгованості зазначено без нарахування будь-яких відсотків.

Вважає, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для часткового задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.01.2011 відповідачка підписала анкету - заяву б/н та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» на платіжну картку, відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 30 днів; базова відсоткова ставка 3 % на місяць розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 16, 17).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.02.2023 становить 62648,75 грн., з яких: 50647,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12001,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, обрахований, виходячи зі змінених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені, та списувались за рахунок тіла кредиту відсотки в непогодженому розмірі, тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаних відповідачкою, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 3% на місяць.

Згідно розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 17.01.2011 по 31.12.2012 процентна ставка нараховувалась відповідачці в розмірі 36% річних (3% на місяць). З 01.01.2013 по 29.08.2014- 30% річних. Починаючи з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року - 43,2% річних (3,6% на місяць). У подальшому процентна ставка також змінювалася та становила 2,9%,3,4%, 3,5%, 3,6%, на місяць. Окрім того, у період з 01 липня 2019 року по 20 лютого 2023 року, крім процентних ставок 3,6%, 3,5% та 3,4 % на місяць, застосовувались також процентні ставки на прострочений кредит 86,4%, 84%, 42% та 40%.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачкою було погоджено підвищення процентної ставки та застосування підвищених процентних ставок на прострочений кредит АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положенням ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по процентам, яка є предметом позову, виникла під час дії підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 3% на місяць, погодженої сторонами, за відповідний період позивачем не надано.

Оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості по простроченим процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

При зверненні до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» також ставив питання про стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 50647,43 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Так, за рахунок тіла кредиту банк безпідставно збільшив тіло кредиту до загального розміру 86086,75 грн.

Доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків позивачем не надано.

Відтак колегія суддів погоджується і з висновком суду, що банк не довів наявність у відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 50647,43 грн. На підтвердження заявлених вимог позивач надав розрахунок, зміст якого не відповідає умовам укладеного договору, а отже є неналежним доказом розміру заборгованості за тілом кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов