Провадження № 22-ц/801/1053/2023, № 22-ц/801/1055/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 рокуСправа № 127/27421/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спроще-ного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апе-ляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення

аліментів на утримання малолітніх дітей та матері до досягнення

дитиною трирічного віку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , його представниці адвокатки Те-тевої-Родюк Ірини Олександрівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у частині розподілу судових витрат, повний текст якого складений 20 березня 2023 року, на додаткове рішення цього суду від 30 бе-резня 2023 року, повний текст якого складений 30 березня 2023 року, рішення ухва-лені у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Бойка В. М.,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку ( доходу ) позивача, але не менше 50% прожиткового мі-німуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2022 року і до досяг-нення старшою дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання як матері мало-літньої дитини у розмірі 1/6 частки заробітку ( доходу ) позивача, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягненню донькою ОСОБА_4 трирічного ві-ку. Крім того позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року позов задоволений частково, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заро-бітку ( доходу ) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на утри-мання кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 листопада 2022 року, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуті аліменти на утри-мання ОСОБА_1 у розмірі 1/10 частки від всіх видів доходу ( заробітку ) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 25 листопада 2022 року, і до досягнення ди-тиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1984,80 гривні судового збору, на користь ОСОБА_1 - понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 бе-резня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на про-фесійну правничу допомогу у розмірі 1590,36 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 15 березня 2023 року у частині розподілу судових витрат, а також із додатковим рішенням цього суду від 30 березня 2023 року, яким вирішене питання про розподіл понесених відповідачем вит-рат на правничу допомогу, відповідач ОСОБА_2 та його представниця адвокатка Тетева-Родюк І. О. оскаржують ці рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання розподілу судових витрат сторін у справі, скаржники просять рішення суду від 15 березня 2023 року у частині стягнення з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу скасувати, стягнути із нього на користь держави 992,40 гривні судового збору, з ОСОБА_1 - на користь держави 992,40 гривні судового збору; із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стяг-нути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. З цих же під-став ОСОБА_2 та його адвокатка просять скасувати додаткове рішення суду пер-шої інстанції від 30 березня 2023 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь відпо-відача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Посилаючись на норми статей 133, 141 ЦПК України, скаржники зазначають, що у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, оскільки позивачка просила суд стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів відповідача та стягувати аліменти на утримання дітей з 16 серпня 2022 року, що не було задо-волено судом, то судовий збір та витрати на правничу допомогу мали б бути покла-дені на обидві сторони спору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Проте, усупереч зазначеному, суд, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , су-довий збір та витрати позивачки на правничу допомогу повністю поклав на відпо-відача. При цьому, стягнувши з позивачки на користь ОСОБА_2 витрати на прав-ничу допомогу лише у розмірі 1590,36 гривень, суд обґрунтував таке рішення частко-вим задоволенням позовних вимог. Крім того, усупереч статті 137 ЦПК України, представницею позивачки детального опису робіт ( наданих послуг ) надано не було. Представницею позивачки разом із позовною заявою був наданий лише орієнтовний (попередній) розрахунок витрат на правничу допомогу, який містив зазначення трьох годин судових засідань, хоча фактично було проведено лише два судових засідання загальною тривалістю не більше двох годин. Тобто орієнтовний розрахунок витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу не відповідає дійсності, а детальний опис робіт ( наданих послуг ) адвокаткою позивачки не подавався.

Користуючись наданим цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 20 квітня 2023 року правом, представницею позивачки адвокаткою Федик Ю. Ю. поданий відзив на апеляційну скаргу, де зазначається про безпідставність доводів скарги, оскільки відповідно до частини третьої статті 5 За-кону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Тобто позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору. Натомість скарж-ники зазначають, що позовні вимоги позивачки задоволені на 86%, тому відповідно до статті 141 ЦПК України витрати відповідача на правничу допомогу мають бути стягнуті з позивачки у розмірі 14% від понесених витрат, що становить 1120,00 гри-вень. Проте суд дійшов висновку про можливість стягнення таких судових витрат з позивачки на користь відповідача у більшому розмірі. Крім цього в акті приймання-передачі виконаних робіт від 16 березня 2023 року, складеному між відповідачем та його представницею, вказано про урахування послуг з опрацювання документів, фор-мування правової позиції та підготовки доказів у справі, підготовки відзиву на позов-ну заяву із додатками та участь у судовому розгляді справи. Проте адвокатка Федик Ю. Ю. вважає, що позивачці не можуть бути відшкодовані такі судові витрати як опрацювання документів, формування правової позиції, а підготовка доказів включа-ється у підготовку додатків до відзиву. Отже з огляду на суму, яку просить стягнути відповідач, за відрахуванням витрат, які не можуть бути віднесені до видів правничої допомоги, пропорційність розміру вимог, у задоволенні яких відповідачу відмовлено, витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу складатимуть 560,00 гривень. Щодо твердження скаржників про ненадання представницею позивачки детального опису виконаних робіт ( наданих послуг ), то такий опис наведений у договорі про правничу допомогу від 22 листопада 2022 року. Сам цей договір передбачає фіксований розмір гонорару. У відзиві на апеляційну скаргу адвокатка Федик Ю. Ю. зазначає, що у суді апеляційної інстанції витрати позивачки на правничу допомогу складають 4000,00 гривень, зокрема, 2000,00 гривень за підготовку відзиву на апеляційну скаргу та 2000,00 гривень за участь у судовому засіданні. Проте акт приймання-передачі послуг за договором буде наданий суду після його підписання сторонами за наслідком пере-гляду справи судом апеляційної інстанції.

01 травня 2023 року до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеля-ційну скаргу представниці ОСОБА_2 адвокатки Тетевої-Родюк І. О., у якій вона не погоджується із наведеними у відзиві доводами та вважає, що розрахунок пред-ставниці витрат позивачки є неправильним, не може бути узятий судом до уваги, ос-кільки ним не ураховано, що одна позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення алі-ментів, починаючи з 16 серпня 2022 року і до досягнення повноліття старшою дити-ною, тобто за минулий період до звернення у суд із позовними вимогами, залишена судом без задоволення. До того ж розрахунок є незрозумілим. Щодо твердження представниці позивачки про наведення детального опису робіт у договорі про надан-ня правничої допомоги, то адвокатка ОСОБА_6 вважає, що у ньому наведе-ний лише орієнтовний ( попередній ) розрахунок витрат, а детальний опис робіт ( на-даних послуг ) за фактом їх виконання представницею позивачки наданий не був.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матері-алами, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм проце-суального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей, а також на утримання ОСОБА_1 не оскаржується, тому апеляційним судом у цій частині не пе-ревіряється.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції від 15 березня 2023 року та додатко-ве рішення цього суду від 30 березня 2023 року не відповідають зазначеним вимогам у частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме судового збору та вит-рат обох сторін у справі на професійну правничу допомогу.

Розподіляючи судові витрати у порядку статті 141 ЦПК України, у судовому рішенні від 15 березня 2023 року у частині стягнення судового збору суд першої інс-танції, ураховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, дійшов вис-новку про можливість стягнення із ОСОБА_2 судового збору на користь держави у сумі 1984,80 гривень як за дві вимоги немайнового характеру. Крім того, вважаючи доведеним необхідними доказами розмір витрат позивачки ОСОБА_1 на правничу допомогу у 8000,00 гривень, співмірність таких витрат із складністю справи та обся-гом виконаних робіт ( наданих послуг ), часом, витраченим на виконання цієї роботи, ураховуючи, що відповідач не заперечував щодо такого розміру витрат, суд дійшов висновку про необхідність їх стягнення із ОСОБА_2 на користь позивачки.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскіль-ки вони є наслідком неправильного застосування норм матеріального та процесу-ального права з огляду на наступне.

Як безумовно слідує із матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про дві окремі не пов`язані між собою самостійні вимоги: 1) про стяг-нення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку ( доходу ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку; 2) про стягнення аліментів на утримання матері малолітньої дитини до досягнення останньою трирічного віку у розмірі 1/6 частки заробітку ( доходу ) відповідача.

Статтею 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визна-чається сукупністю усіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Майновий позов ( позовна вимога майнового характеру ) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну.

Таким чином позовна вимога про стягнення аліментів є вимогою майнового ха-рактеру, оскільки має вартісну оцінку, на що не звернув увагу суд першої інстанції при визначенні ставки судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позовної зая-ви. Суд помилково визначив заявлені ОСОБА_1 вимоги як такі, що мають немай-новий характер.

Відтак належить мати на увазі, що ОСОБА_1 звернулася до суду із двома по-зовними вимогами майнового характеру, кожна із яких є об`єктом справляння судо-вого збору.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового харак-теру ставка судового збору становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня становить 2481,00 гривню. З огляду на викладене, ураховуючи пред`явлення ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів у 2022 році, зміст та обсяг її позовних вимог, а також їх ціну, то за звернення до суду із даним позовом у дохід держави мало бути сплачено 1984,80 гривні судового збору.

Однак відповідно до пункту третього частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати склада-ються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові вит-рати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на від-повідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково, у пропорційному співвідношенні до заявлених позовних вимог на 86%, а позивачка звільнена від сплати судового збо-ру, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволеної частини вимог. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, помилково стягнувши із ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у повному обся-зі. Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь держави за подання позивач-кою позовної заяви підлягає стягненню 1706,93 гривень судового збору ( 1984,80 х 86% = 1706,93 ).

При цьому, на противагу доводам апеляційної скарги, належить зазначити, що період, починаючи з якого стягуються аліменти, не є у даному випадку окремою по-зовною вимогою, не підлягає окремій оплаті судовим збором та урахуванню при розподілі судових витрат.

Щодо витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції, то слід зазначити, що у своєму рішенні від 15 березня 2023 року суд, стягуючи з ОСОБА_2 на користь позивачки усю суму по-несених нею витрат, також не узяв до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог, зазначивши при цьому, що такий розмір витрат відповідачем не заперечувався. Однак такі висновки суду безумовно не відповідають обставинам справи, аргументам сторін щодо такого обсягу витрат та є наслідком хибного застосування норм матеріального, процесуального права.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на профе-сійну правничу допомогу ( пункт перший частини третьої статті 133 ЦПК України ).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а та-кож особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, мо-же брати участь у судовому процесі особисто ( самопредставництво ) та ( або ) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник ( частина перша статті 60 ЦПК України ).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійсню-ється виключно адвокатом ( професійна правнича допомога ), крім випадків, встанов-лених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреніс-тю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатсь-ку діяльність», про що зазначено у частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту четвертого статті 1, частин третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст дого-вору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та за-конам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом дев`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено, що представництво - це вид адвокатської діяль-ності, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта у цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших дер-жавних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпі-лого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання пра-вової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів пра-вового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних ін-тересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення ( пункт шостий частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяль-ність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, кон-сультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, поря-док його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання прав-ничої допомоги. При встановленні розміру гонорару ураховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та ураховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди ад-воката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої ( правової ) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погоджен-ням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть ураховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовле-ністю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення ( підготовку до виконання ) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домов-леністю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клі-єнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або у ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання до-говору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання ( пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 ( провадження № 12-171гс19 )).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також кри-терію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінан-сового стану обох сторін ( пункт двадцять перший додаткової постанови Великої Па-лати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц ).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підста-ві статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, з-астосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судо-вих та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( див. mutatis mutandis § 268 рішення Європейського суду з прав лю-дини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04 ).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомо-гою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката під-лягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов-язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компен-сації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу су-дових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), викона-них адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомо-ги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адво-катом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвока-том послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сто-рони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як уже зазначалося, пунктами першим - третім частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, поклада-ються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі під-твердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають роз-поділу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично спла-чено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено ( пункт перший частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України ). Аналогічна позиція ви-словлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судо-вої палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також зазначено, що розмір гонорару визначається лише за по-годженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт двадцять восьмий додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт дев`ятнадцятий додаткової по-станови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/ 12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жод-ного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у конкретному випад-ку. Зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвока-том та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішу-ючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за раху-нок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оціню-вати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Вер-ховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх ро-зумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не по-винно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності у детальному описі робіт ( наданих послуг ) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені у детальному описі робіт ( наданих послуг ), закон не визначає, обмежуючись лише по-силанням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, ураховуючи принци-пи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складової принципу верховенства права, визначення необхідного і достат-нього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональ-не призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з ме-тою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення у детальному описі робіт ( наданих послуг ) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гоно-рару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підго-товлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Визначаючись із розподілом витрат на правничу допомогу, понесених позивач-кою у цій конкретній справі, суд ураховує, що ОСОБА_1 скористалася правовою допомогою, про що свідчить договір про правничу допомогу від 22 листопада 2022 року № 01-22/11/2022, укладений між нею та адвокаткою Підрезою І. В. Пунктом 2.1 договору сторони обумовили надання комплексу юридичних послуг у веденні цивіль-ної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, а саме: юридичний аналіз документів та консультування; підготовка, підписання та подання позовної заяви, відповіді на відзив, пояснень у справі, інших процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом справи; представництво у суді першої інстанції. Зі змісту розділу 5 договору вартість цих послуг за договором становить 8000,00 гри-вень, які сплачуються на рахунок адвоката або готівкою протягом двох банківських днів з моменту підписання договору. Тобто сторони договору погодили виплату фік-сованої суми гонорару ( винагороди ) за надання адвокаткою конкретно-го обсягу правничої допомоги у розмірі 8000,00 гривень, а отже розмір визначеної умовами до-говору винагороди за надання правничої допомоги у вигляді фіксованої суми не змі-нюється у залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Послуги адвокатки Редько Т. А. оплачені, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 22 листопада 2022 року № 01 у розмірі 8000,00 гривень.

З огляду на надані позивачкою докази, ухвалене судом 15 березня 2023 року рі-шення про часткове задоволення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Разом з тим неможливо не погодитися із аргументами скаржника про те, що ним заперечувався розмір заявлених до стягнення позивачкою витрат на правничу допо-могу, що залишено поза увагою суду першої інстанції. Зокрема, як слідує із матеріалів справи, у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представницею ОСОБА_2 заперечувалося щодо витрат на правничу допомогу, вказувалося про невідпо-відність розміру витрат на правничу допомогу вимогам розумності та об`єму роботи, зважаючи, що дана цивільна справа не є процесуально складною. Колегія суддів апе-ляційного суду вважає слушними та частково погоджується із доводами заперечень представниці відповідача щодо завищення заявлених представницею позивачки вит-рат.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц ( провадження № 61-299св17 ), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 ( провадження № 61-6486св19 ) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати сто-роні, на користь якої відбулося рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважа-ючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порів-нянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, роз-мір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд ураховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, з огляду на усі вищевказані норми процесуального законо-давства, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності ( тобто встанов-лення їхньої дійсності та необхідності ); розумності їхнього розміру ( виходячи із кон-кретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт.

Дослідивши матеріали справи, узявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та пода-них до суду адвокаткою документів, їх значення для спору, апеляційний суд дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокаткою роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності; за-явлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 гривень не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокаткою роботами (наданими послугами) та їх обсягом, тому підлягає зменшенню до 4000,00 гривень.

Разом із тим, зважаючи, що рішення суду першої інстанції задоволене частково, відповідно до норм статті 141 ЦПК України на користь позивачки підлягають стягненню витрати у пропорційному співвідношенні до задоволеної частини вимог, що становитиме 3440,00 гривень ( 4000,00 х 86% = 3440,00 гривень ). Таким чином, з огляду на викладене, на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду пер-шої інстанції від 15 березня 2023 року у частині вирішення питання про розподіл су-дових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій час-тині. З відповідача на користь держави належить стягнути 1706,93 гривень судового збору за подання позивачкою до суду позовної заяви; на користь ОСОБА_1 із від-повідача належить стягнути 3440,00 гривень витрат на професійну правничу допо-могу, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції.

У певній мірі належить також погодитися із аргументами апеляційної скарги стосовно формального вирішення судом першої інстанції питання про ухвалення до-даткового рішення від 30 березня 2023 року, його ухвалення з порушенням норм про-цесуального права у контексті вирішення питання про відшкодування витрат на прав-ничу допомогу.

Так, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що понесені відповідачем витрати у сумі 8000,00 гривень пов`язані з розглядом справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних ро-біт, у тому числі і з урахуванням участі у судових засіданнях у межах дії договору, є неминучими, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним предмету спору, а докази про їх неспівмірність відсутні, тому дійшов висновку про можливість їх розпо-ділу між сторонами з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Однак, ухвалюючи таке додаткове судове рішення, суд першої інстанції нена-лежним чином дослідив обставини справи, жодним чином не урахував заяву пред-ставниці позивачки щодо неспівмірності понесених відповідачем витрат, помилково вказавши на відсутність таких доказів, не урахував критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не зазначив, яким чином дійшов висновку про необ-хідність стягнення визначеної суми судових витрат.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2 скористався допо-могою адвокатки, про що свідчить, зокрема, договір про надання правничої допомоги від 16 січня 2023 року, укладений між ним та Адвокатським бюро «Ірини Тетевої-Ро-дюк», від імені якого діє адвокат Тетева-Родюк І. О., та яка здійснює адвокатську діяльність в організаційній формі адвокатського бюро. Зі змісту пункту третього цьо-го договору слідує, що вартість послуг складає 8000,00 гривень із розрахунку 1000,00 гривень за годину роботи адвокатки, що сплачується клієнтом на її поточний рахунок протягом семи календарних днів з дня укладення даного договору. Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 16 березня 2023 року адвокаткою були надані такі послуги: опрацювання документів, формування правової позиції та підго-товка доказів - 2 години, підготовка відзиву на позовну заяву з додатками у справі - 2 години, підготовка заперечень на відповідь на відзив з додатками - 2 години, участь у судовому розгляді справи у суді першої інстанції - 2 години. Тобто загалом адво-каткою витрачено 8 годин, тому загальна вартість послуг склала 8000,00 гривень з розрахунку 1000,00 гривень за 1 годину. ОСОБА_2 послуги адвокатки оплачені, що підтверджується квитанцією від 07 січня 2023 року № 3КТК-ТРРВ-6Х2Н-6СЕС у розмірі 8000,00 гривень.

Таким чином з огляду на надані відповідачем докази, часткове задоволення по-зову ОСОБА_1 , вищевикладені норми чинного законодавства, висновки Верхов-ного Суду та Європейського суду з прав людини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на профе-сійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи у суді пер-шої інстанції.

Разом із тим апеляційний суд вважає слушними та частково погоджується із до-водами представниці позивачки про завищення заявлених представником відповідача витрат з огляду на незначну процесуальну складність справи, невідповідність понесе-них відповідачем витрат вимогам розумності та об`єму роботи у даній справі, неаргу-ментованість витраченого адвокаткою часу на виконання певних робіт, зокрема, вико-піювання судових рішень. Дослідивши матеріали справи, узявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокаткою відповідача документів, їх значення для спору, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відображена у нада-них доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокаткою роботи ( наданих послуг ) не відповідає критерію розумності, заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 гривень не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокаткою роботами ( наданими послугами, часом, витраченим нею на виконання відповідних робіт ( надання послуг ), обсягом наданих адвокаткою послуг та виконаних робіт, тому розмір цих витрат з урахуванням пода-ного представницею позивачки клопотання про зменшення витрат на правничу допо-могу підлягає зменшенню до 4000,00 гривень.

Проте, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що ста-новить, як уже зазначалося, 86%, відповідно до норм статті 141 ЦПК України на ко-ристь відповідача з позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у пропорційному розмірі задоволеної частини вимог, тобто решта 14%, що становлять 560,00 гривень ( 4000,00 х 14% = 560,00 ).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та його представниці додаткове рішення суду першої інстанції від 30 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення із позивачки на користь ОСОБА_2 560,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: непов-не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обста-вин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважа-ється неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає за-стосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись нормами статей 367-369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апел-яційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , його представниці адвокатки Тете-вої-Родюк Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у частині розподілу судових витрат скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іденти-фікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави 1706,93 гривень ( одна тисяча сімсот шість гривень 93 коп. ) судо-вого збору у зв`язку із поданням у суд ОСОБА_1 позовної заяви.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іденти-фікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифіка-ційний номерд НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , 3440,00 гри-вень ( три тисячі чотириста сорок гривень 00 коп. ) витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею під час розгляду справи судом першої інстанції.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , іден-тифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , на ко-ристь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 560,00 гривень ( п`ятсот шістдесят гривень 00 коп. ) витрат на професійну правничу допомогу, поне-сених ним під час розгляду справи судом першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський