ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7720/23 Справа № 217/87/22 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №217/87/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року, постановлену у складі судді Проніна С.Г., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач з 2018 року перебував у шлюбі з дочкою позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021 року було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_8 дочка позивача - ОСОБА_3 загинула під час обстрілів у м.Авдіївка. Відповідач практично з часу народження дитини повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Дитина повністю перебувала на утриманні матері, а після її смерті перебуває на утриманні позивача. З вересня 2020 року відповідач не цікавиться життям дитини, не займається її вихованням, не намагається зустрітися з нею. Після смерті матері дитини відповідач не виявив жодного бажання взяти дитину до себе, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Дитина не пам`ятає батька, не впізнає його на фото та сприймає як чужу людину. На теперішній час дитина мешкає разом з позивачем у м.Павлоград Дніпропетровської області. На підставі викладеного просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: приймати участь у її вихованні, розвитку, утриманні, медичному догляді та спілкуванні.

Покладено на Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 гривень, 40 копійок компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати ухваливши рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що дочка з відповідачем мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 . З липня 2020 року ОСОБА_3 , з онукою ОСОБА_4 , почали мешкати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки ОСОБА_4 , не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачував частково, певний час мав заборгованість, яку в подальшому погасив. У лютому 2022 року відповідач виїхав за межі України разом з новою дружиною та трьома її дітьми, яких він усиновив. Після смерті дочки позивача, відповідач не цікавиться та не спілкується з дочкою, матеріальної допомоги не надає. Дитина перебуває у тяжкому психологічному стані через загибель матері ОСОБА_3 , на контакт з батьком не йде, фактично його не пам`ятає. Після загибелі дочки, вона виїхала разом з дитиною до м.Павлоград Дніпропетровської області, де на даний час продовжують мешкати. Нею створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини, позивач фактично замінила дитині матір. Службою у справах дітей Павлоградської міської ради, враховуючи наведені обставини надано висновок про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що він та ОСОБА_3 перебували в шлюбі від якого у них народилась донька - ОСОБА_4 . Шлюб між подружжям було розірвано і їх спільна малолітня донька залишилась проживати разом із матір`ю. Так сталося, що в наслідок обстрілів м.Авдиївка Донецької області загинула його колишня дружина та матір їх малолітньої дитини - ОСОБА_3 . Про смерть колишньої дружини він дізнався пізніше та весь час з того моменту намагається забрати свою дитину до себе, т.я. має намір та повне право виховувати її. Він (відповідач) весь час намагався розшукати свою дитину. З метою дізнатися останнє місце перебування доньки був вимушений звертатися до служби у справах дітей Авдіївської міської ВЦА, до Дніпропетровської обласної державної адміністрації - у службу у справах дітей та до уповноваженого Президента з прав дитини України. Про призначення аліментів відповідач дізнався випадково, після того як було повідомлено про борг, який він пізніше виплатив у повному обсязі. Відповідач не має можливості допомогти матеріально своїй донці, так як не мав зв`язок із бабусею. Позивач навмисно не надає номер карти, крім того, він пропонував позивачу виїхати за кордон до Німеччини разом з донькою, на що позивач надала свою згоду, проте потім звернулась з даним позовом.

Після прийняття рішення судом першої інстанції, він неодноразово зв`язувався з позивачем і навіть мав змогу по відеозв`язку спілкуватись з донькою. Донька впізнала батька та спілкувалась з ним. Але надалі отримав смс від позивача, що остання планує подавати апеляційну скаргу і поки надавати батькові спілкуватись з дитиною не буде. Також, він приїздив в Україну, намагався зв`язатись з позивачем задля зустрічі з дитиною, але позивач умисно не відповідала на дзвінки та припинила спілкування, вона більш не брала слухавку та на смс не відповідала.

Позивач, його представник адвокат Мелешко І.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просив її відхилити.

Відповідач та його представник адвокат Щербина Ю.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Рябко Н.В. пітримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і зазначає наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження від 09.07.2019р., ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.12.2018 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №2 від 25.05.2022, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб 15 грудня 2018 року, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021, яке набрало законної сили 25.05.2021р.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно є бабцею малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.10.1969, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №1 від 01.09.2010, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 14.05.1993, свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 18.05.1993, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 19.10.1992, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.12.2018.

Мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Авдіївка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 01.06.2022.

Судовим наказом Селидівського міського суду Донецької області від 10.09.2020 №242/3738/20, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 08.09.2020 і до повноліття дитини.

Згідно листа Авдіївського МВДВС у Покровському районі Донецької області від 26.02.2021 №17-23-23-727, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу №242/3738/20 від 10.09.2020, де заборгованість відповідача по аліментам станом на 23.02.2021 становила 22499,07 грн. Згідно інформації з АСВП всього боржником сплачено 39295,51 грн. Останній раз боржником сплачувались аліменти у травні 2022 року.

Постановою державного виконавця Авдіївського ВДВС у Покровському районі Донецької області від 03.10.2022, виконавче провадження НОМЕР_11, з примусового виконання судового наказу, виданого Селидівським міським судом Донецької області від 10.09.2020, № 242/3738/20, де стягувачем є ОСОБА_3 , а боржником ОСОБА_2 , закінчено у зв`язку зі смертю стягувача.

Відповідно до довідки №07-29д/5714 від 07.10.2020, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , також за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту ОСББ «Західнодонбаська 43» від 31.07.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 30.05.2022р.. Її батько ОСОБА_2 , починаючи з 30.05.2022 за вказаною адресою не проживав.

Відповідно до характеристики ОСББ «Західнодонбаська 43» від 31.07.2022, у квартирі АДРЕСА_4 , з 30.05.2022 проживають: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час проживання зарекомендували себе з позитивного боку, добрі, привітні, ввічливі, вміють знаходити компромісні рішення. Відносини в родині доброзичливі, довірливі. Зовні завжди охайні. Спиртними напоями не зловживають. ОСОБА_4 , росте в атмосфері дружелюбності, турботи, розуміння, підтримки, уваги та любові. Забезпечена всім необхідним для життя та розвитку, практично щодня виходять на прогулянки, під час яких дитина знаходиться під обов`язковим доглядом дорослих. Скарг від сусідів не надходило.

Згідно довідки сімейного лікаря ОСОБА_7 від 04.08.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкала за адерсою: АДРЕСА_2 , перебувала під наглядом сімейного лікаря сімейної амбулаторії №2 КП «ЦПСМД м.Авдіївка» з народження до березня 2022 року. На прийом дитина завжди приходила з мамою чи з бабусею. Батько дитини ніколи не відвідував лікарню.

Згідно довідки вихователя ДНЗ комбінованого типу №7 «Теремок» Авдіївської ВЦА ОСОБА_8 від 31.07.2022, ОСОБА_4 , відвідувала 1 молодшу групу «Сонячко» ДНЗ № 7 «Теремок» протягом шести тижнів. До садочку дитину приводила її мати ОСОБА_3 , інколи її бабуся. За весь час перебування дитини в навчальному закладі, батька дитини не бачили, дитина про нього не згадувала, до садочку батько не приходив, життям та розвитком дитини не цікавився.

У висновоку громадської організації «Центр інноваційного розвитку «Персона» від 09.08.2022, зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була евакуйована з м.Авдіївка до Павлоградського району Дніпропетровської області 17 травня 2022 року, разом з бабою ОСОБА_1 та прабабою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , після загибелі матері дитини ОСОБА_3 . До моменту евакуації дитина проживала з матір`ю, бабусею та прабабою. Батько у житті дівчинки участі не приймав. Дитина має високий рівень тривожності, страх зміни місця проживання, спогади і роздратування з приводу відсутності мами, яка загинула на очах у дитини, страх, що її бабуся загубиться, кожні 10-15 хвилин перевіряє її присутність у сусідній кімнаті, потребує постійного тактильного та зорового контакту з бабусею, з якою побудована стала прив`язаність з дня народження і по теперішній час. У дитини спостерігаються порушення сну та уваги. Питання про батька дитина ігнорує та зразу просить відвести її до бабусі та іти додому. Постійно згадує рідну домівку, просить повернутися додому. Розуміє, що будинок зруйнований, а мама загинула. Дитина пережила високий рівень психологічної та емоційної травми і потребує ретельного спостереження та допомоги з боку психолога, педіатра, а також відповідних служб з забезпечення опіки та піклування від бабусі.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 від 23.05.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує з 05.01.2023 по теперішній час приватний учбово-репетиторський центр «Start Up» два рази на тиждень (дві години заняття з підготовки до школи). Вартість заняття 140 грн., всього дитина відвідала 31 заняття, що в загальній сумі складає 4340 грн.

У висновку громадської організації «Центр інноваційного розвитку «Персона» від 29.05.2023, зазначено, що дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , пережила високий рівень психологічної та емоційної травми і потребує ретельного спостереження та допомоги з боку психолога та педіатра, а також відповідних служб із забезпечення опіки та піклування дитини від бабусі. Найближчі три роки вважають недоцільним розлучення дитини з бабусею ОСОБА_1 .

З довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда» Павлоградської міської ради від 03.11.2022 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на динамічному спостережені у сімейного лікаря не знаходиться - здорова.

Відповідач ОСОБА_2 25 вересня 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 25.09.2021р. ОСОБА_2 також є батьком та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 03.03.2022, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 03.03.2022, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 від 03.03.2022.

Згідно відомостей з ПФУ (довідки ОК5, ОК7), ОСОБА_2 працював та отримував дохід у: ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» за період з березня 2019 року по липень 2019 року, ТОВ «Метінвест-Промсервіс» за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року, ТОВ «Коксохімремонт» за період вересень - жовтень, грудень 2020 року, ТОВ «Метінвест-Промсервіс» за період з квітня 2021 року по лютий 2022 року.

Відповідно до характеристики начальника цеху філії №4 ТОВ «Метінвест-Промсервіс» Толмачова В.С. від 09.08.2022, ОСОБА_2 працював у філії №4 слюсарем-ремонтником з 10.10.2019 по 15.07.2020 та з 26.04.2021 по 11.02.2022. За час роботи зарекомендував себе, як безвідповідальний співробітник, якого постійно необхідно спонукати до виконання робочих завдань. За період роботи дисциплінарних стягнень не мав. Під час роботи ніколи не проявляв ініціативи та участі у культурно-спортивному дозвіллі колективу. Під час знаходження на лікарняному, неодноразово був помічений колегами у стані алкогольного сп`яніння.

У листі Служби у справах дітей Авдіївської ВЦА Покровського району Донецької області від 12.07.2022 №01-45/187 про надання інформації щодо місця перебування малолітньої дитини - ОСОБА_4 встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до загибелі її матері ОСОБА_3 , не перебувала на жодному з обліків служби у справах дітей Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області. До служби у справах дітей не надходили заяви про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та останній батьківських прав не позбавлявся. Також з телефонної розмови з бабусею відомо, що після загибелі матері, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхала з міста Авдіївка Донецької області разом з бабусею ОСОБА_1 до селища Богданівка Дніпропетровської області.

Як вбачається з листа Служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації №08-1092/0/148-22 від 24.08.2022 щодо перевірки умов проживання дитини за зверненням ОСОБА_2 від 25.07.2022, ОСОБА_1 , разом з малолітньою ОСОБА_4 , через бойові дії евакуювались з м.Авдіївка Донецької області та надали документи, що дитина залишилась без батьківського піклування. 01.08.2022 спеціалістами Служби у справах дітей Павлоградської міської ради, обстежено умови проживання дитини, складено акт, згідно якого житлові умови - задовільні. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання, виховання та розвитку.

Згідно висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради №1447/0/2-22 від 27.09.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, під час війни залишив країну без своєї дитини та не надав документів, які його характеризують.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня ОСОБА_4 проживає окремо від батька, знаходиться на повному матеріальному забезпечені позивача, яка турбується про відповідний духовний та інтелектуальний розвиток дитини, з урахуванням встановлених і наведених вище фактичних обставин справи не є безумовною підставою для застосування таких наслідків як позбавлення відповідача батьківських прав. Відсутність участі відповідача у вихованні дитини, свідчать про його низький батьківський потенціал, однак це, враховуючи вік дитини та життєву ситуацію в якій опинилися сторони, та бажання відповідача її змінити на краще, не може виправдовувати позбавленням його батьківських прав, оскільки таку ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів. Судом враховано, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

У сенсі положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, за змістом яких батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої світи, готувати її до самостійного життя тощо.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У п.п.16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для тримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява №2091/13, у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

На думку суду, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , одружився та створив нову сім`ю, з якою був вимушений, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією у березні 2022 року виїхати за межі України. В цей час, його дитина ОСОБА_4 , продовжувала мешкати за його добровільною згодою, зі своєю матір`ю та позивачем, спору з приводу місця мешкання дитини між останніми не було. На момент загибелі ОСОБА_3 , відповідач перебував за межами України вимушено, тимчасово та фактично з об`єктивних причин не мав можливості приїхати та забрати дитину, оскільки позивач у судовому засіданні підтвердила, що вона виїхала з постійного місця мешкання з дитиною, не бажала спілкуватися з відповідачем та заблокувала його номер телефону.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується з позовом, бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, має намір вирішити в подальшому питання щодо місця мешкання дитини.

Встановивши, що ОСОБА_2 має бажання спілкуватись з дитиною, в міру своїх можливостей (з огляду на проживання в іншій країні) здійснював дії, спрямовані на налагодження спілкування зі своєю дитиною, приїжджав до місця її проживання, активно заперечує проти позбавлення батьківських прав та поведінку сторін по справі, між якими існує особистісний конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьком та збереження зв`язків із сім`єю, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, адже фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також належні та допустимі докази вчинення ним домашнього насильства щодо колишньої дружини або докази притягнення його до відповідальності за вчинення таких дій.

Отже, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях.

Доводи в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з якими у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв