ПОСТАНОВА

іменем України

09 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/2723/22

провадження № 22-ц/4809/547/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 рокуу складі судді Андріянової С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі по тексту ТОВ Світловодськпобут») про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що згідно з Витягом з рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 12 грудня 2019 року №968 йому - ОСОБА_1 було надано дозвіл на встановлення у квартирі індивідуального опалення шляхом відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання в міжопалювальний період при наявності отримання відповідних технічних умов. 07 червня 2021 року складено акт про відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. 29 вересня 2021 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про зняття з абонентського обліку з підстав відключення його квартири від центральної мережі теплопостачання та припинення нарахування оплати за послуги, які він фактично не отримує. Незважаючи на таке звернення відповідач продовжує нараховувати плату за послуги з централізованого опалення.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 07 червня 2021 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2022 рокупозов задоволено. Зобов`язано ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 07 червня 2021 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «Світловодськпобут» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ТОВ «Світловодськпобут» залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 року- без змін. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача генеральний директор ТОВ «Світловодськпобут» Московський С.В. та адвокат Філоненко О.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Двічі надавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, а саме 06.04.2023 у зв`язку з наданням можливості для звернення до адвоката задля надання правничої допомоги, яке було задоволено і розгляд справи відкладено на 09.05.2023 на 10.00 год, та 09.05.2023 у зв`язку із погіршенням здоров`я, що було викликано проведеною 03.03.2023 операцією. Колегія суддів визнала клопотання від 09.05.2023 необґрунтованим у зв`язку із відсутністю доказів про стан здоров`я та постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що згідно з витягом з рішення Виконавчого комітету Світловодської міської ради від 12 грудня 2019 року №968 «Про переобладнання квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних житлових будинків м. Світловодськ» та додатку №1 до рішення «Реєстр громадян, які подали заяви щодо надання дозволів на відключення від мереж ЦО та ГВП», ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання квартири АДРЕСА_1 та встановлення системи індивідуального опалення при умові наявності технічних умов та відповідно до вимог чинних державних будівельних норм та правил. Вирішено роботи проводити в міжопалювальний період, але не пізніше 01 жовтня 2020 року (а.с.5).

На замовлення ОСОБА_1 07 червня 2021 року розроблено робочий проект на реконструкцію системи централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6-24).

Актом про відключення квартири від мереж ЦО і ГВП від 07 червня 2021 року, складеного за відсутності представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а саме ТОВ «Світловодськпобут», квартира ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відключена від централізованого опалення шляхом зварювання уводів у квартиру (а.с.25)

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» Московського С.В. з вимогою припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення (а.с.26).

Згідно з довідкою СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 листопада 2022 року №399 заборгованість ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за спожиту теплову енергію станом на 01 жовтня 2021 року відсутня (а.с.28)

Відповідно до довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 листопада 2022 року №400 заборгованість ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за спожиту теплову енергію станом на 01 листопада 2022 року складає 5198 грн (а.с.29)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, встановивши факт припинення користування позивачем послугами відповідача з часу складання акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, тобто з 07 червня 2021 року, та відсутності заборгованості за надання централізованого теплопостачання на час відключення, що є правові підстави для зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за свої послуги з 07 червня 2021 року.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК).

Стаття 633 ЦК України дає визначення публічного договору, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

У судовому засіданні апеляційного суду сторона відповідача не заперечувала про те, що між сторонами письмового договору укладено не було, проте позивач користувався послугами відповідача, отримував послуги централізованого опалення і до певного часу сплачував за надані йому послуги. Вказане свідчить про те, що між сторонами склалися договірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Згідно зі статтею11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною першою статті четвертої ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Звертаючись із зазначеним позовом до суду ОСОБА_1 просив про захист його порушеного права, як споживача, та зобов`язання відповідача, як постачальника послуг з опалення та водопостачання, вчинити певні дії, зокрема, припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлено у статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зокрема, у пунктах 6.6-6.7, 6.13 постанови від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Виходячи із зазначеного вище обов`язковими умовами задоволення позову є доведення позивачем фактів порушення його прав, на захист яких пред`явлено позов, та обрання ним належного і ефективного способу захисту.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав як споживача та зобов`язання відповідача, як постачальника послуг з опалення та водопостачання, вчинити певні дії, зокрема, припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення, за наявності договірних відносин між сторонами суперечить положенням статті 16 ЦК України та є неефективним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову із наведених вище підстав.

Частиною четвертою ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у порядку розподілу судових витрат слід компенсувати ТОВ «Світловодськпобут» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 грн 41 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про зобов`язання припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 із 07 червня 2021 року відмовити.

У порядку розподілу судових витрат компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (ЄДРПОУ 31678853, м. Світловодськ Кіровоградської області, вул. Григорія Сковороди, 2А) судовий збір у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн 41 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко