Справа № 350/324/22
Провадження № 22-ц/4808/626/23
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі, яка влаштована на межі їх земельних ділянок з порушенням встановлених норм, а також шляхом зрізання п`яти плодових дерев та одинадцяти кущових рослин (туй), які висаджені на земельній ділянці відповідача з порушенням встановлених норм.

Вказав, що він є власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В кінці 2021 року відповідач самовільно, без виготовлення проектної документації та відповідного дозволу виконкому селищної ради, без погодження із ним, як з власником суміжної земельної ділянки, почала будувати паркан встановила огорожу з металопрофільних листів висотою 1,80 м на бетонному бордюрі висотою 0,30 м (загальна висота огорожі 2,10 м), чим спричинила порушення будівельних норм, відповідно до яких огорожа земельних ділянок садибної забудови не повинна перевищувати 2.0 м від рівня поверхні землі. Самовільно встановивши огорожу, ОСОБА_2 створила йому перешкоди в користуванні його домоволодінням та земельною ділянкою. Окрім цього, відповідачем було посаджено впритул до його земельної ділянки 11 кущових рослин (туй) та 5 плодових дерев, які фактично затіняють його територію та здійснюють незручності у використанні його земельної ділянки.

Внаслідок влаштування суцільної огорожі з грубим порушенням чинних будівельних норм і правил, ОСОБА_2 порушує добросусідські відносини, створює йому незручності та чинить шкідливий вплив на його земельну ділянку, що проявляється в затіненні його подвір`я, літньої кухні та його земельної ділянки, що може привести до шкідливого впливу на стан його здоров`я та здоров`я членів його сім`ї.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач оскаржив рішення в апеляційному порядку. В скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом порушені норми процесуального права під час оцінки доказів. Так, позивачем належно підтверджені факти порушення відповідачем правил добросусідства: матеріалами справи доведено розташування кущів і дерев відповідача на відстані від межі з позивачем, що порушує нормативи висадки дерев і кущів, а також той факт, що огорожа відповідача споруджена з порушенням будівельних норм для висоти паркана та коефіцієнту прозорості, що створює негативні наслідки для позивача у використанні його майна.

Суд не врахував ані норм матеріального права при вирішенні спору, ані висновків Верховного Суду. Розгляд справи проведений формально, рішення не відповідає вимогам статті 264 ЦПК України.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ошуста С.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржене рішення, заперечення відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Родікова І.С., які просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Актом обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.05.2022, проведеним комісією Нижньострутинського старостинського округу, встановлено, що ОСОБА_2 на власній земельній ділянці, відступивши 35 см від межі земельної ділянки, встановила паркан висотою 2,0 м. Біля встановленого паркана висаджено 11 туй висотою 95 см.; 5 плодових дерева у ОСОБА_2 ростуть від межі земельної ділянки на відстані 1,0 м.; верба ОСОБА_2 росте від межі земельної ділянки на відстані - 1,0 м. Літня кухня ОСОБА_1 знаходиться 1,10-1,35 м до межі ОСОБА_2 , а два димохідні канали на відстані 0,75-0,7 м. Виноград ОСОБА_1 росте від межі в сторону ОСОБА_2 на відстані 0,65 м.; два плодові дерева ОСОБА_1 знаходяться до межі на відстані 1,10-1,20 м. За результатами проведеного обстеження земельної ділянок сторін, зроблено висновок, зазначений в акті, яким комісією було рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перенести дерева і виноград на відстань згідно норм передбачених ДБН 5.2.2-12:2019 Планування та забудова території, а саме відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути не менше ніж 4-6 м. в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметру крони дерева), а до кущів 1,0 м. (а.с.31).

У зв`язку із зверненням позивача до селищної ради, 26.05.2022 року ОСОБА_3 було надано інформацію за результатами обстеження, що висота паркана ОСОБА_2 не перевищує 2 м.(а.с.42).

Суд першої інстанції також допитав в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 - завідувача сектору містобудування та архітектури Рожнятівської селищної ради Калуського району, яка суду пояснила, що комісійно було встановлено, що висота спірного паркану є до 2 метрів, такий споруджено без порушень ДБН, і дозволу на вставлення паркану не потрібно. Правил благоустрою селищна рада не затверджувала. На підставі проектної документації на забудову встановлено, що ОСОБА_1 спорудив свої господарські споруди з відхиленням від дозвільної документації, а саме, розмістив їх на критично малій відстані від межі сусідньої ділянки. ОСОБА_1 збудував літню кухню на відстані три метри від житлового будинку, при цьому технічна документація зобов`язувала його будувати на відстані 7 метрів. Тобто, він добудував літню кухню, і в добудованій частині встановив вікно, яке не передбачено проектом. Плодові дерева відповідача посаджені раніше, ніж позивач обладнав вікно в літній кухні. Посилання позивача на те, що літня кухня газифікована, а тому збудована без порушень, є безпідставними, оскільки газова служба не перевіряє дотримання будівельних норм, в них є свої умови, за дотримання яких будинок газифікують. Надана позивачем документація на газифікацію літньої кухні, у якій передбачено вікно, і яке, як стверджує ОСОБА_1 , йому затіняє спірний паркан, не є дозволом на встановлення цього вікна, тобто документація газовиків тільки констатує, що таке вікно існувало на момент огляду літньої кухні представником газопостачальника. Свідок, як спеціаліст, вважає, що ОСОБА_1 порушивши будівельні норми, власноруч створив собі негативні наслідки. Дерева, які ростуть на земельній ділянці відповідача, дійсно посаджені з відхиленням від ДБН, однак кущі туї не створюють на даний момент жодних незручностей позивачу, який у разі проникнення гілок та коріння дерев і кущів може усувати сам такі перешкоди шляхом їх підрізання. Позивач на власній ділянці також посадив виноград, а також два плодові дерева з порушенням ДБН.

При вирішенні спору суд керувався наступними нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо ).

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд встановив, що позивачем не підтверджений факт встановлення відповідачем паркана з порушенням будівельних норм, оскільки висота паркана не перевищує 2.0 м.

Щодо вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_2 зрізати п`ять плодових дерев та одинадцять кущових рослин (туй), які висаджені на її земельній ділянці з порушенням встановлених норм, то суд зазначає, що позивач не вказує чим розміщення дерев порушує його права.

Вимогами ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 109 ЗК України позивач вправі вимагати від відповідача ліквідувати дерева, які стоять на межі їхніх суміжних земельних ділянок.

Разом з тим, позивач не довів, що висаджені відповідачем дерева та кущі створюють йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Суд першої інстанції врахував, що згідно з ст. 105 Земельного кодексу України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Отже, у позивача є можливість, діючи саме у межах закону, самостійно обрізати коріння та гілки фруктових дерев, а також кущів відповідача, якщо вони будуть виступати на його земельну ділянку, і якщо таке проникнення буде створювати йому перепони у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

На підставі викладеного суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою шляхом виконання дій, зазначених в позові.

Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові за недоведеністю вимог є правильним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги судову практику, яка стосується аналогічних правовідносин, при цьому посилається на постанову Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №598/1708/18(провадження № 61-15296св19), в якій предметом спору між сусідами була огорожа з метало-профілю висотою 2 м, що перешкоджала нормальному освітленню будинку позивача. Між тим, у цій справі були інші обставини: порушення норм освітлення стосувалося житлового будинку позивача, крім того, позивачем були надані належні об`єктивні докази такого факту. Також позивач посилається на постанову Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №323/1862/16-ц (провадження №61-44085 св 18), в якій предметом спору була огорожа, зведена з порушенням будівельних норм, що було доведено в ході розгляду спору. Позивач зі свого боку доказів, які б свідчили про порушення його прав, і які б підтверджували обґрунтованість обраного ним варіанту усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою, не надав, відповідного клопотання про проведення судової експертизи не подавав. Тому колегія суддів не приймає такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 як переконливий аргумент для висновку про скасування оскарженого рішення, оскільки обставини, встановлені вищевказаними рішеннями, не є тотожними обставинам, встановленим судом першої інстанції в ході розгляду даного спору.

Отже, перевіривши справу, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є аналогічними обґрунтуванню позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку, і з якою погодився апеляційний суд.

Позивач в апеляційній скарзі не спростував висновків суду першої інстанції, а виразив свою незгоду без будь-якого правового обґрунтування, оскільки судом правильно визначено правовідносини сторін, і саме з урахуванням позовних вимог і можливих порушень прав позивача, які він зазначив як підставу звернення до суду, судом оцінено надані сторонами докази.

Твердження апелянта про те, що судом суб`єктивно і неправильно оцінені докази по справі, зводяться до вимог про переоцінку доказів.

Твердження апелянта про те, що судом суто формально розглянута справа, про що свідчить посилання суду на норму п.6.7 ДБН Б2.2-12.2019 «Планування і забудова територій», якої не існує, не впливають на правильність висновків суду. Так, з мотивувальної частини оскарженого рішення вбачається, що це є технічною опискою, оскільки суд правильно керувався нормами п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» та будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019, діючих з 01.10.2019 року, що регулюють правила встановлення парканів та відстань від суміжних ділянок для розташування дерев і рослин на селищних територіях. Крім того, суд врахував той факт, що літня кухня позивача розміщена на його земельній ділянці з порушенням будівельних норм.

Таким чином, апеляційна скарга позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містить підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів.

Повний текст постанови складений 19 травня 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський