Справа № 183/4845/21
№ 2/183/512/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Шевченко О.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави,

за участю:

представника позивача Світич П.В., -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, в якому просить звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; кузов НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 27.11.2014 р., Новомосковським центром надання послуг № 1209, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , у розмірі 88 954,07 грн., перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором № 1973 від 01 лютого 2007 року, шляхом продажу предмету застави на електронних торгах за початковою ціною для реалізації, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на цей вид майна на момент реалізації предмета застави.

В обґрунтування свого позову АТ «Державний ощадний банк України» посилається на те, що 01 лютого 2007 року, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1973, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит на придбання автомобіля в розмірі 120 000,00 гривень, строком до 01 лютого 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 01 лютого 2007 року, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , укладено договір застави № 4268, згідно якого в заставу банку було передано автомобіль: марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; кузов НОМЕР_1 ; зареєстрований: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 31.01.2007 року.

02 лютого 2007 року на заставний автомобіль накладено обтяження у вигляді застави рухомого майна згідно договору застави, та накладено заборону на його відчуження, з терміном дії обтяження до 02 лютого 2012 року, що в подальшому був продовжений до 14 лютого 2022 року.

Внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору, 08 вересня 2008 року Таращанським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 2-532/2008 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги банку задоволено повністю стягнуто 127 350,46 грн. Рішення набрало законної сили 18.09.2008 року.

На момент звернення позивача до суду з відповідною заявою, зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договором не виконано, як і не виконано рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2008 року.

Станом на 07 червня 2021 року, заборгованість за Кредитним договором становить 88 954,07 грн., яка складається з:

- 64 039,02 грн. загальна сума заборгованості за кредитом;

- 1 070,02 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків по кредиту;

- 16 459,44 грн. загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу;

- 7 385,59 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу.

В рамках розгляду цивільної справи № 183/6346/20 за позовом ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяження, позивачу стало відомо, що власником автомобіля який перебуває в заставі банку є ОСОБА_3 .

На момент придбання відповідачем спірного автомобіля, Державний реєстр обмежень рухомого майна містив запис про його обтяження.

31 травня 2021 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обмеження, відмовлено.

Крім цього, автомобіль: марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; кузов НОМЕР_1 був знятий з обліку для реєстрації 04 вересня 2007 року, не зважаючи на що був декілька разів перепроданим. Останнім власником зазначеного автомобілю став ОСОБА_3 .

Таким чином, невиконання ОСОБА_2 , своїх договірних зобов`язань, та незаконне відчуження заставного майна призвело до порушення права заставодержателя на задоволення свої вимог за рахунок предмету застави, що й стало приводом для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 48).

Ухвалою суду від 22 червня 2022 року змінено відповідача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_1 (а.с. 90).

Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року зобов`язано Новомосковську міську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1216 (а.с. 103).

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Олександра Михайловича, повторно надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1216 (а.с. 122).

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року визнано обов`язкову участь представника позивача АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні (а.с. 143).

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті позову, заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх повному задоволенні.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник третьої особи Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1973 від 01 лютого 2007 року, за умовами якого позивач надав, позичальник зобов`язалась повернути, кредитні кошти в сумі 120 000,00 гривень з метою купівлі транспортного засобу, строком до 01 лютого 2014 року, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 18% річних (а.с. 9-10).

Згідно договору застави № 4268 від 01 лютого 2007 року укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , метою якого є забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 1973 від 01 лютого 2007 року, заставодавець ОСОБА_2 передала в заставу заставодержателю транспортний засіб: марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; кузов НОМЕР_1 ; зареєстрований: УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 31.01.2007 року (а.с. 11-13).

Згідно з положеннями ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів за місцем реєстрації цих об`єктів.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК України.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Із витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що Київською обласною філією Інформаційного центру Міністерства юстиції України 02 лютого 2007 року на зазначений автомобіль накладено обтяження у вигляді застави, та накладено заборону на його відчуження, з терміном дії обтяження до 02 лютого 2012 року (а.с. 15).

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - філії Печерського відділення № 3715 борг за кредитним договором в сумі 126089,56 грн. та судові витрати в сумі 1 260,90 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. (а.с. 16).

15 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження № 18686634, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» кредиту у сумі 127 380,46 грн. (а.с. 18).

Відповідно витягу з ДРОРМ № 34526981, продовжено термін дії обмеження у вигляді застави до 04.01.2017 року (а.с. 20).

Відповідно витягу з ДРОРМ № 51466217, продовжено термін дії обмеження у вигляді застави до 04.01.2022 року (а.с. 21).

ОСОБА_2 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконувала, внаслідок чого, за розрахунком банку, станом на 04 червня 2021 року існує заборгованість у розмірі 88954,07 грн., яка складається з: 64 039,02 грн. загальна сума заборгованості за кредитом; 1 070,02 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків по кредиту; 16 459,44 грн. загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 7 385,59 грн. загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу (а.с. 24-26).

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов`язання.

Договір про задоволення вимог заставодержателя, яким також вважається відповідне застереження в договорі застави, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог заставодержателя не перешкоджає заставодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави.

Договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу заставодержателю права власності на предмет застави у рахунок виконання основного зобов`язання; право заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу заставодержателю права власності на предмет застави в позасудовому порядку, так і надання заставодержателю права від свого імені продати предмет застави як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя чи застереження в договорі застави на підставі договору купівлі-продажу.

З листа Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 26.05.2021 року вбачається, що автомобіль: марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; кузов НОМЕР_1 04 вересня 2007 року був знятий з обліку для реалізацій (а.с. 29-30).

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 27 листопада 2014 року за ОСОБА_3 на підставі довідки-розрахунку серії ВІА № 773800 зареєстровано право власності на автомобіль CHEVROLET EPICA LA69L 2007 року випуску та видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с. 23).

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що АТ «Ощадбанк», як заставодержателем надавалась згода на відчуження заставного майна, новому власнику ОСОБА_3 , як і не надано доказів, що Державний реєстр обтяжень рухомого майна містив обмеження на спірний автомобіль на дату придбання спадкодавцем ОСОБА_3 спірного автомобіля.

Ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяжень (а.с. 33-37).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано відповідне свідоцтво Серії НОМЕР_4 (а.с. 72).

Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

ОСОБА_1 є правонаступником та сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_5 виданим Новомосковським відділом РАЦС Дніпропетровської області (а.с. 71).

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).

04 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченка О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 108), а 21 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко О.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 858, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на автомобіль: марки CHEVROLET; модель EPICA LA69L; рік випуску 2007; колір синій; номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_6 , НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_7 , зареєстрований у ТСЦ 1246 27 листопада 2014 року, на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 121).

Відповідно до п. 4.18 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Згідно із положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 05 липня 2004 року «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна», Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Однак, як зазначено вище ОСОБА_1 без будь-яких перешкод у встановленому законом порядку набув право власності на предмет застави, що у свою, чергу свідчить про відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень.

Зазначені обставини також підтверджуються матеріалами спадкової справи, яка містить витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 135-137), за вказаними параметрами запиту в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація відсутня.

Особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Аналогічні висновки щодо правомірності набуття прав на обтяжене майно висловлені у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 922/3537/17 від 23 жовтня 2019 року.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_3 , який не являлися стороною правовідносин, що виникли між АТ «Ощадбанк» та боржником ОСОБА_2 , є добросовісним володільцем вказаного автомобіля, звернення стягнення на яке порушує його право на мирне володіння майном.

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16, зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується».

Аналізуючи викладене, суд вважає позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У свою чергу, відповідач звернувся до суду із письмовою заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

За змістом ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому, відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у задоволенні позву до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Реквізити сторін:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , в особі філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 27;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області місцезнаходження: 49041, м. Дніпро, проспект Праці, буд. 16.

Суддя Сорока О.В.