справа № 208/4593/19
№ провадження 2/208/107/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 18 травня 1989 року його було прийнято до членів Гаражно-будівельного кооперативу «Таврія» на умовах членства та внесення пайових внесків. На виділеній йому кооперативом земельної ділянки він почав будівництво гаража, яке було закінчено у 1990 році. Гаражу була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , комплекс гаражів № НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_2 . Оформити право власності на гараж він не має можливості в зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує повноваження Голови ГБК «Таврія», а також документи про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта нерухомого майна.

Спірний гараж був побудований на власні кошти позивача, як члена гаражно - будівельного кооперативу, який повністю сплатив пайові внески, а тому вважає, що в нього право власності на цей гараж.

Тому просить суд визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_2 , розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 20,9 кв. м., з подальшою державною реєстрацією.

У судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав відзив відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що сам по собі факт членства позивача в ГБК «Таврія» не є підставою для оформлення права власності на гараж № НОМЕР_2 . Позивачу було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 44596598 від 13.12.2018 року на гараж № НОМЕР_2 через те, що не подано документ, який підтверджує повноваження голови ГБК «Таврія» та відсутній документ про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору - Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилась, причини не явки до суду не повідомив.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 18 травня 1989 року ОСОБА_1 було прийнято до членів Гаражно-будівельного кооперативу «Таврія» на умовах членства та внесення пайових внесків, що підтверджується Рішенням Виконкому Заводської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 150 від 18.05.1989 року та витягом з цього Рішення (а.с.8-9).

На виділеній йому кооперативом земельної ділянки будівництво гаража було закінчено у 1990 році. У Державному підприємстві «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект», виготовлено Технічний паспорт на гараж від 21.10.2013 року (а.с.13-14).

Гаражу була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , комплекс гаражів № НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_2 (а.с.10).

Право власності на спірний гараж не оформлялось, про що свідчить відсутність даних про реєстрацію права власності на гараж в ОК «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним листом від 24.10.2018 року за вих. № 1507 (а.с.15).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13.12.2018 р. № 44596598 відмовлено у державній реєстрації прав на їх обтяження (а.с.17).

Гаражно будівельний кооператив «Таврія» був заснований 15 червня 1989 року з метою задоволення потреб його членів у критому збереженні особистих автомобілів. Будівництва гаражів та їх подальшої експлуатації, про що свідчить його статут (а.с.18-21).

Затверджено список членів Гаражно-будівельного кооперативу «Таврія» Рішення Виконкому Заводської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 150 від 18.05.1989 року. Для будівництва гаражів була виділена земельна ділянка загальною площею 0,2 га по АДРЕСА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів № 370 від 18.11.1987 (а.с.24).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність» , член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 даного закону передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2ст.328 ЦК України)

Згідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у Постанові від 10.10.2018 року № 557/1209/16-ц:

Відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 № 449 (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували об`єкт нерухомості, в тому числі і гараж, до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи у виді технічного паспорту на нього, що підтверджувало перебування такого об`єкту в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності на спірні об`єкти нерухомості, збудовані до 5 серпня 1992 року.

Не передбачалося порядку вводу в експлуатацію та реєстрації права власності, а таке право визначалося обстеженням побудови органом БТІ та складанням відповідного технічного паспорту на будівлю, що підтверджувалося реєстраційними записами, що також підтверджено правовою позицію ВС викладеної у Постанові від 10.10.2018 року № 557/1209/16-ц.

Як встановлено судом, факт початку будівництва у 1989 році та побудування позивачем ОСОБА_1 гаражу, як членом ГБК «Таврія», членство якого у кооперативі підтверджено належними та допустимими доказами, за наслідком отримання дозволів на його будівництва, не може оцінюватися як самовільне побудування об`єкту нерухомості.

Крім того, позивачем доведено виконання перед гаражним кооперативом своїх зобов`язань, що ГБК «Таврія» не оспорено, а доказами які долучено підтверджено що позивач з 1990 року і по теперішній час володіє та користується гаражем.

Посилання відповідача на те, що сам по собі факт членства позивача в ГБК «Таврія» не є підставою для оформлення права власності на гараж № НОМЕР_2 , не можуть бути прийняті судом, так як виникнення права позивача на збудований об`єкт нерухомості мав місце до набуття ним чинності.

У зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, якою затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, члени кооперативу оформляли право власності на підставі технічного паспорта на гараж та довідки кооперативу, а тому надати документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, у позивача немає можливості.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, оскільки правовстановлюючі документи у позивача на гараж, збудований до 1992 року відсутні, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищенаведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 побудував за власні кошти гараж, як член гаражно - будівельного кооперативу, повністю сплачував пайові внески, а тому і виникло право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_4 , а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що позивач з вимогою про стягнення оплаченого судового збору не звертався, тому судовий збір не стягується.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 328,392 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 175, 247, 264, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_5 право власності на гараж АДРЕСА_6 , загальною площею 20,9 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, адреса: Дніпропетровська область м. Кам`янське майдан Петра Калнишевського, 2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради адреса: Дніпропетровська область м. Кам`янське проспект Свободи,2/1.

Суддя Похваліта С. М.