ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1262/22 Номер провадження 22-ц/814/1865/23Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Дряниця Ю.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року, постановлену суддею Третяк О.Г., про передачу справи за підсудністю до іншого суду,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

06.07.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн., із подальшою індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.07.2022, із виправленнями, внесеними ухвалою суду від 18.07.2022, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - передано за підсудністю на розгляд Полтавському районному суду Полтавської області в порядкуп.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою міськрайонного суду та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області для розгляду по суті.

Зазначає, що позовна заява подана в порядку ч.1 ст.28 ЦПК України, за місцем перебування позивача, внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою, приєднаною до апеляційної скарги, а її фактичним місцем проживання разом із дитиною є: с.Великі Сороченці, Миргородського району Полтавської області, що підтверджується довідкою сільської ради, яка залишена поза увагою суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.04.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.07.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 25.04.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що06.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини./а.с.1-3/

ОСОБА_1 , 1993 р.н. і ОСОБА_3 , 2020 р.н., проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради від 28.06.2022 за №551./а.с.4/

Передаючи справу на розгляд до іншого суду в порядкуп.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, міськрайонний суд виходив із того, що позивач звернулася в суд із позовом, за місцем проживання, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, що не може бути спростовано довідкою сільської ради.

За таких обставин суд визнав, що справа не підсудна Миргородському міськрайонному суду Полтавської області та належить до юрисдикції Харківського районного суду Харківської області, територіальна підсудність якого змінена розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 на Полтавський районний суд Полтавської області.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують та ґрунтуються на доказах, поданих порушенням ЦПК України.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги (абзац четвертий частини першої статті 3Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно ч.ч.1,3 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Факт внутрішнього переміщення і взяття на облік ВПО підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Із огляду на викладені норми процесуального закону, міськрайонний суд, встановивши, що позов подано до суду за місцем проживання, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку,дійшов правильного та вмотивованого висновку щодо її передачі за підсудністю в порядкуп.1 ч.1 ст.31 цього Кодексу до Полтавського районного суду Полтавської області.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції довідка сільської ради не є належним та достатнім доказом на підтвердження зареєстрованого місця перебування позивача.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Межі повноважень суду апеляційної інстанції регламентовані статтею 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із підстав викладеного, враховуючи, що приєднані до апеляційної скарги довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не становили предмет дослідження суду першої інстанції, за відсутності обґрунтувань не можливості їх своєчасного надання, такі докази апеляційним судом до уваги не приймаються.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, за наявності рішення Полтавського районного суду по суті спору, яке набрало законної сили 30.10.2022, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.05.2023.

Головуючий Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця