РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5831/23

провадження у справі № 2/0285/1189/23

23 листопада 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Семеньки Василя Михайловича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до приватного підприємства "Автомагістраль" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати,-

встановив:

20.09.2023 року до суду звернувся представник ОСОБА_1 з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 70 822 грн. 60 коп., а також компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з затримкою термінів її виплати, у розмірі 1479 грн. 21 коп.

В обґрунтовування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 працював у ПП "Автомагістраль" з 30.06.2021 року по 01.09.2022 року на посаді водія автотранспортних засобів відділу головного механіка. 01.09.2022 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Розрахунок по зарплаті на день звільнення відповідач не провів. Таким чином, відповідач заборгував йому заробітну плату за період з 30.06.2021 року по 01.09.2022 року у сумі 70 822 грн. 60 коп. У зв`язку з затримкою розрахунку, відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію в сумі 1479 грн. 21 коп.

26.10.2023 року відповідач на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Не заперечуючи факт існування заборгованості перед позивачем, відповідач просив суд застосувати позовну давність до заявлених вимог. Посилався на те, що згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Позивач був звільнений 01 вересня 2022 року, отже 3-місячний строк звернення до суду з відповідним позовом сплив 01 грудня 2022 року.

Крім того, в обгрунтування своїх заперечень проти задоволення позову відповідач посилався на обставини перебування підприємства на тимчасово окупованій території у період з 25.02.2022 по 03.04.2022 та значної шкоди їх майну, що завдано внаслідок дій військовослужбовців держави-агресора РФ. Відповідач вважає це обставинами непереборної сили, що звільняють від виконання зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам.

Відзив відповідача також містить посилання на ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", як на підставу звільнення роботодавця від відповідальності за порушення строків оплати праці.

Відповідачем заявлено клопотання про призначення справи до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін, яке суд залишив без задоволення, керуючись ч. 7 ст. 277 ЦПК України.

З`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх належними доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПП"Автомагістраль" з 30.06.2021 року на посаді водія автотранспортних засобів відділу головного механіка (наказ №528 від 29.06.2021).

01.09.2022 року ОСОБА_1 був звільнений згідно наказу №513 від 01.09.2022 за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 70822 грн. 60 коп. (яка визначена після утримання податків та зборів), підтверджується довідкою ПП "Автомагістраль" №817 від 29.11.2022 (а.с. 10)

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору згідно ст. 21 Закону «Про оплату праці».

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 234 КЗпП встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

З наданих суду доказів вбачається, що письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені ОСОБА_1 , він отримав у формі довідки ПП "Автомагістраль" №817 від 29.11.2022 (а.с. 10).

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 20.09.2023. Таким чином, з дня отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, на день звернення до суду не минув річний строк, в межах якого можуть бути поновлені строки, встановлені ст. 233 КЗпП.

Вирішуючи питання поновлення пропущеного позивачем строку звернення з позовом, суд дійшов висновку про наявність поважних причин такого пропуску, а саме - воєнний стан, що діє в Україні з 24.02.2022 до теперішнього часу. Внаслідок подій, пов`язаних з агресією РФ проти України, діяльність усіх державних органів, а також життя приватних осіб, зазнали таких змін, що позбавляють можливості звичайного (своєчасного, в межах усталених процедур, визначених для мирного часу) реагування на порушення прав громадян.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку звернення позивача з цивільним позовом у даній справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при звільненні не виплачено відповідачем нараховану заробітну плату за період з травня 2022 по 01.09.2022 року в сумі 70 822 грн. 60 коп.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Враховуючи вищенаведенні положення Закону, суд дійшов висновку, що обставини, на які відповідач посилається, як на підставу звільнення його від обов`язку виплатити заборгованість із заробітної плати позивачу, не створюють правових наслідків списання такої заборгованості, а лише звільняють від відповідальності за порушення строків оплати праці.

Чинне законодавство України встановлює різні форми відповідальності за порушення роботодавцем строків оплати праці. До такої відповідальності належить, зокрема, і компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Перебування ПП "Автомагістраль" у період з 25.02.2022 по 03.04.2022 на тимчасово окупованій території та значну шкоду їх майну, що завдано внаслідок дій військовослужбовців держави-агресора РФ, суд визнає обставинами непереборної сили, що вплинули на здатність відповідача своєчасно виконувати свої зобов`язання перед працівниками, у тому числі - перед позивачем.

Такі обставини відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" є підставою для звільнення відповідача від обов`язку виплатити компенсацію в сумі 1479 грн. 21 коп.

У зв`язку з вищевикладеним, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача такої компенсації.

Відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення допускає негайне його виконання у частині стягнення всієї суми боргу при присудженні працівникові зокрема, виплати заробітної плати.

За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення щодо всієї суми боргу по нарахованій та невиплаченій позивачу заробітній платі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Як передбачено частинами 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, клопотання, запиту, надання консультацій, тощо).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку її виплати.

На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.

Враховуючи фактично надані послуги адвоката зі складання позовної заяви, відповіді на відзив, а також часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Решта частина виплати позивача у даній справі на користь адвоката в сумі 8000 грн. є необгрунтованою, отже - не підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265, 280 - 282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Автомагістраль" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату, в розмірі 70 822 ( сімдесят тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 60 коп.

У задоволенні вимоги про стягнення компенсації в розмірі 1479 грн. 21 коп. - відмовити.

Стягнути з приватного підприємства "Автомагістраль" на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з приватного підприємства "Автомагістраль" на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення всієї суми боргу по виплаті заробітної плати допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне підприємство "Автомагістраль", , адреса: 07351, Київська обл., Бучанський р-н, с. Синяк, вул. Київська, 68.

Суддя А.В. Помогаєв