Номер провадження: 22-ц/813/2455/23
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/16394/19

Провадження номер: 22-ц/813/2455/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - 1) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, 2) ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. 24 листопада 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2021 року адвокат Вездауцан І.М., діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1) витрати на правову допомогу у розмірі - 10 000 грн.; 2) судовий збір у розмірі - 768,40 грн..

Заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Зазначено, що 12.03.2020 року адвокатом було подано розрахунок судових витрат, відповідно до якого на підтвердження витрат на правову допомогу було надано: - копію квитанції №TS208604 від 11 березня 2020 року на суму - 10 000 грн.; - копію договору про надання правової допомоги №ДПД/08 від 02 липня 2019 року; - копію акту наданих послуг №02 від 12 березня 2020 року; - копію витягу з реєстру єдиного податку від 10 травня 2019 року за №645; - копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 травня 2019 року.

Заперечень щодо розміру та складу правничої допомоги з боку відповідачів не надійшло.

Представник позивачки складав та подавав позовну заяву, пояснення, був присутнім на всіх судових засіданнях, складав та надавав до суду клопотання від 30.10.2019 року, від 05.12.2019 року та від 27.01.2020 року про витребування доказів, від 27.10.2019 року про залучення співвідповідача, неодноразово знайомився з матеріалами справи (Т. 3, а. с. 226 - 229).

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року задоволено частково заяву адвоката Вездауцана І.М., діючого від імені ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі - 768,40 грн..

В іншій частині вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що судом при винесенні рішення не було вирішено питання про стягнення судового збору, з огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору у сумі - 768,40 грн..

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції зазначив, що з огляду на те, що під час розгляду справи позивачка разом з першою заявою по суті спору не подала до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які вона очікувала понести у зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат (Т. 4, а. с. 33 - 36).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у додатковому рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не було належним чином повідомлено позивачку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення; 2) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачкою не було надано разом з першою заявою по суті, розрахунку суми витрат, які вона очікує понести. В позовній заяві позивачка зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить розмір сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу; 3) докази розміру понесених судових витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила відповідну заяву. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Вказані дії суду першої інстанції підтверджують тільки факт упередженості суду; 4) відповідачі не скористались правом подачі заяви про зменшення розміру судових витрат; 5) заяву було розглянуто суддею, який не має відповідної спеціалізації (Т. 4, а. с. 62 - 85).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року (Т. 4, а. с. 122 - 122 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.12.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с.123).

06.01.2022 року від адвоката Саінчук А.О., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшли зміни до апеляційної скарги (Т. 4, а. с. 127 - 131).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2022 року повернуто апелянту заяву адвоката Саінчук А.О., діючої від імені ОСОБА_1 , про зміну апеляційної скарги (Т. 4, а. с. 140).

22.04.2022 року на электрону адресу Одеського апеляційного суду надійшла ухвала Верховного Суду від 23 грудня 2021 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року та витребування цивільної справи №522/16394/19 (Т. 4, а. с. 186 - 188).

27.04.2023 року апеляційним судом було знято з апеляційного розгляду цивільну справу №522/16394/19 до розгляду її в суді касаційної інстанції (Т. 4, а. с.190).

Супровідним листом від 27.04.2022 року дана цивільна справа була направлена на адресу Верховного Суду (Т. 4, а. с. 191).

05.05.2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів - Заїкіна А.П., Князюка О.В., Таварткіладзе О.М. (Т. 5, а. с. 189 - 193).

23.03.2023 року матеріали даної цивільної справи, після їх перегляду Верховним судом, надійшли на адресу Одеського апеляційного суду (Т. 5, а. с. 213).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії суду для визначення судді щодо розгляду заяви про відвід (Т. 5, а. с. 215 - 218).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.04.2023 року у складі судді Кострицького В.В. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів відмовлено (Т. 5, а. с. 220 - 223).

04.05.2023 року від адвоката Саінчук А.О., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Саінчук А.О., діючої від імені ОСОБА_1 , про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.05.2023 року від адвоката Саінчук А.О., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання адвокат Саінчук А.О., діюча від імені ОСОБА_1 з`явилась. Доводи апеляційної скарги підтримала. Просила її задовольнити, скасувати додаткове рішення. Ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом (Т. 1, а. с. 2 - 7).

12.03.2020 року адвокатом Вездауцаном І.М., діючим від імені ОСОБА_1 , було подано розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи (Т. 2, а. с. 19 - 19 зворотна сторона).

На підтвердження вищевказаного розрахунку заявником було додано:

- копію квитанції №TS208604 від 11 березня 2020 року на суму 10000 грн. (Т. 2, а. с. 20);

- копія договору про надання правової допомоги №ДПД/08 від 02 липня 2019 року (Т. 2, а. с. 21 - 23);

- копія акту наданих послуг №02 від 12 березня 2020 року (Т. 2, а. с. 24);

- копія витягу з реєстру єдиного податку від 10 травня 2019 року за №645 (Т. 2, а. с. 25);

- копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 травня 2019 року (Т. 2, а. с. 26 - 26 зворотна сторона).

Рішенням Приморського районного суду від 12.10.2020 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .. Встановлено факт родинних відносин, згідно якого ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ) є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2, а. с. 157 - 160).

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року залишено без змін (Т. 5, а. с. 162 - 165).

По справі виникли правовідносини щодо ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення тільки в частині судового збору.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неналежне сповіщення про розгляд заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Матеріали справи не містять доказів про належне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у судовому засіданні, яке було призначено на 24.11.2021 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачем було заявлено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачка зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи - становить розмір сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2020 року адвокатом Вездауцаном І.М., діючим від імені ОСОБА_1 , було надано розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи (Т. 2, а. с. 19 - 19 зворотна сторона).

Відповідно до Договору про надання правової допомоги №ДПД/08 від 02.07.2019 року, укладеного між ФОП адвокатом Вездауцаном І.М. та ОСОБА_1., адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу в порядку та на умовах, визначених Договором, які стосуються представництва та захисту законних інтересів Клієнта у будь-яких державних органах та недержавних установах та організаціях, в тому числі судах будь-якої інстанції та спеціалізації.

Відповідно до п. 3.1, 3.6, 3.16 Договору, сума гонорару та порядок його сплати, фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення за договором визначаються сторонами у актах наданих послуг, які повинні бути викладені у такій самій формі, що і вказаний Договір. Ціни на послуги є вільними (ринковими), та визначаються за взаємною згодою Сторін на надання кожної послуги окремо. Ціна за кожну конкретну послугу, яка передбачена п. 1.1 Договору зазначається у Додатку №1 до Договору та/або в акті наданих послуг. (Т. 2, а. с. 21 - 23).

Відповідно до Акту №02 наданих послуг від 12.03.2020 року, адвокатом Вездауцаном І.М. було надано, а ОСОБА_1 прийняла наступні послуги згідно договору про надання правової допомоги №ДПД/08 від 02.07.2019 року у цивільній справі №522/16394/19: - надання правової допомоги у Приморському районному суді м. Одеси (складання позовної заяви, надання юридичних консультацій, збір доказів, складання та подання адвокатських запитів, прибуття та участь у судових засіданнях, ознайомлення зі справою, складання та подання клопотань про витребування доказів, складання та подання клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, складання та подання клопотання про залучення співвідповідача, складання та подання письмових пояснень, в тому числі претензій). У вказаному акті наданих послуг сторонами погоджено, що вартість за 1 годину наданих послуг адвокатом становить - 2 000 грн..

Відповідно до вищевказаного акту наданих послуг, адвокатом було витрачено час за наданні послуги, який визначений та погоджений сторонами, та становить - 5 годин. Відповідно гонорар становить - 10 000 грн..

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, відповідачами не було спростовано співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи, та не було подано клопотань про зменшення їх розміру.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В акті №02 про надання послуг сторонами визначено розмір адвокатського гонорару, який становить - 10 000 грн..

Так, матеріалами справи підтверджується обсяг надання адвокатом послуг, а саме - складання позовної заяви, надання юридичних консультацій, збір доказів, складання та подання адвокатських запитів, прибуття та участь у судових засіданнях, ознайомлення зі справою, складання та подання клопотань про витребування доказів, складання та подання клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, складання та подання клопотання про залучення співвідповідача, складання та подання письмових пояснень, в тому числі претензій.

З огляду на вищевказане, підлягають стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в рівних частках у розмірі - 10 000 грн., тобто з кожного по - 5 000 грн..

Відповідно ч. 1,2,3 до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом .

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем 24.09.2019 року згідно квитанції №9 було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (Т. 1, а. с. 10).

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року та постановою Верховного Суду від 06.10.2022 року, не було вирішено питання щодо стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору у сумі - 768,40 грн..

З огляду на вказане підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 768,40 грн..

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суддя Донцов Д.Ю. не міг розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані доводи були ідентичними доводам заяви про відвід судді та розглянуті в порядку вирішення заяви про відвід судді Донцова Д.Ю.. Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Донцова Д.Ю. було відмовлено.

Крім того, відповідно до п. 2.3.44 розділу 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30 судові справи, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз`яснення судового рішення, повернення судового збору передаються раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви адвоката Вездауцана Івана Михайловича, діючого від імені ОСОБА_6 , про ухвалення додаткового судового рішення за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Вездауцана Івана Михайловича, діючого від імені ОСОБА_6 , про ухвалення додаткового судового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в рівних частках сплачений судовий збір у розмірі - 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп., тобто з кожного по - 384 (триста вісімдесят чотири гривні) 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в рівних частках у розмірі - 10 000 грн. (десять тисяч) грн. 00 коп., тобто з кожного по - 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 15 травня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе