Провадження №2/523/1767/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майну, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить:

- зняти арешт та заборону відчуження з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.04.2006 року;

- вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 3785456.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.2002 №1227.

Суворовським районним судом м. Одеси розглянута справа № 2-272/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (1972р.н., АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 03.01.2005 накладено арешт на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

На підставі вказаної ухвали Третьою одеською державною нотаріальною конторою 11.02.2005 накладено заборону відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження № 1674591.

За результатами розгляду справи Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-272 від 27.04.2006 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 2528 грн.

Постановою державного виконавця Першої державної виконавчої служби у Суворовському районі від 21.09.2006 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-272, виданого 27.04.2006 року Суворовським районним судом м. Одеси, накладено арешт на вказану частку квартири.

На підставі вказаної постанови Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 26.09.2006 року накладено заборону відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 25.06.2007 закінчено виконавче провадження, у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі, виконавчий лист повернуто до суду.

Проте арешт з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 не знято, заборона відчуження не скасована.

Як вказує позивач, він не є учасником справи, проте через збіг прізвища ім`я та по-батькові з прізвищем, ім`ям та по-батькові відповідача у справі № 2-272/06 помилково було накладено арешт на квартиру.

Факт існування вказаного арешту підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06 жовтня 2022 року № 311819077.

У відповідь на заяву про зняття арешту від 28.10.2021 Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) повідомлено, що у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження відсутні підстави для задоволення заяви, рекомендовано звернутись до суду.

Позивач зазначає про те, що існування арешту на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 є протиправним, порушує його права та законні інтереси, а тому підлягає скасуванню.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.01.2023 року на 10год. 30х.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 15.05.2023 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду від представника ОСОБА_3 надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.30).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У судове засідання представник третьої особи - Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.2002 року №1227, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (арк.сп.14).

Судом встановлено про те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-272/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 477 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн., витрати на сплату державного мита у розмірі 51 грн. (арк.сп.10-11).

Постановою державного виконавця Першої державної виконавчої служби у Суворовському районі від 21.09.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (арк.сп.12).

З Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №311819077 від 06.10.2022 року встановлено про те, що на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладено арешт, реєстраційний номер 3785456, зареєстровано 26.09.2006 року Восьмою одеською державною нотаріальною конторою, та заборону на відчуження (арк.сп. 9).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, про те, що позивач не надав суду письмових доказів на підтвердження своїх вимог.

Також, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Першого Суворовського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майну не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, ст. 41 Конституції України ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майну - відмовити.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.