Ухвала

Іменем України

10 травня 2023 року

місто Київ

справа № 185/5041/18

провадження № 61-8930вно22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Затишне місто» Павлоградської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у червні 2018 року звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради (далі - КП «Затишне місто»), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 21 травня 2018 року № 111-к «Про припинення трудового договору (контракту)»;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 14 березня 2018 року № 176 «Про скорочення штатних одиниць» у частині підпункту 1.6 пункту 1 (провідного юрисконсульта);

- визнати незаконним та скасувати наказ від 15 березня 2018 року № 181 «Про скорочення штату працівників» в частині підпункту 1.1 пункту 1 (провідного юрисконсульта ОСОБА_1 );

- поновити його на посаді провідного юрисконсульта КП «Затишне місто»;

- стягнути з КП «Затишне місто» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2018 року до ухвалення судового рішення про поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 17 квітня 2013 року його прийнято на посаду провідного юрисконсульта КП «Затишне місто», наказом від 21 травня 2018 року № 111-к звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач вважав звільнення його з роботи незаконним, оскільки засновник комунального підприємства - Павлоградська міська рада не видавала розпорядження про здійснення оптимізації штату підприємства або скорочення штату працівників відповідно до кошторисних призначень. У наказах відповідача немає посилань на те, які саме зміни виникли в організації виробництва та праці комунального підприємства.

Роботодавець не ознайомив його з наказом від 16 березня 2018 року № 183 «Про внесення змін до штатного розпису Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради», тому він не був обізнаний про виведення зі штатного розкладу займаної ним посади провідного юрисконсульта з 21 травня 2018 року.

ОСОБА_1 посилався й на те, що всупереч статті 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував йому всі наявні вакантні посади на підприємстві на дату звільнення, не врахував відмову профспілкового комітету у наданні згоди на його звільнення та наявність у нього переважного права на залишення на роботі як присяжного.

Стислий виклад заперечень відповідача

КП «Затишне місто» заперечувало проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами.

Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції

Рішенням від 29 січня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Суд визнав незаконним та скасував наказ про припинення трудового договору (контракту) від 21 травня 2018 року № 111-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта КП «Затишне місто».

Визнав незаконним та скасував наказ від 14 березня 2018 року № 176 «Про скорочення штатних одиниць» у частині підпункту 1.6 пункту 1, у якому зазначений провідний юрисконсульт.

Визнав незаконним та скасував наказ від 15 березня 2018 року № 181 «Про скорочення штату працівників» в частині підпункту 1.1 пункту 1, у якому зазначений провідний юрисконсульт ОСОБА_1 .

Поновив ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта КП «Затишне місто».

Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта КП «Затишне місто».

Стягнув з КП «Затишне місто» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2018 року до 29 січня 2020 року в розмірі 261 418, 67 грн та на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000, 00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог позову ОСОБА_1 відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження змін в організації виробництва і праці на підприємстві, існування виробничої необхідності скорочення посади провідного юрисконсульта на підприємстві та у зв`язку з цим внесення змін до штатного розпису. Наказ відповідача від 16 березня 2018 року № 183, яким внесені зміни до штатного розпису підприємства, не доведено до відома позивача, а тому він не був обізнаний про виведення зі штатного розпису комунального підприємства посади провідного юрисконсульта.

Суд першої інстанції наголосив, що оспорюваний наказ про звільнення позивача підписаний неуповноваженою особою, оскільки КП «Затишне місто» не надало належних доказів на підтвердження повноважень Господ В. О. на підписання цього наказу.

Також суд зробив висновок про те, що відповідач запропонував позивачу не усі вакантні посади, які б він міг обіймати у період з 19 березня 2018 року до 21 травня 2018 року включно та не зазначив у повідомленні про наявність вакансій відомості про умови праці, розміри посадових окладів. Акт про відмову від запропонованих посад адміністрація підприємства не складала.

Суд першої інстанції вважав, що протокол засідання профспілкового комітету від 11 квітня 2018 року № 22 за результатами повторного розгляду подання про попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату не є належним доказом надання профспілкою згоди на звільнення позивача, оскільки на засіданні 28 березня 2018 року члени профспілки утрималися від надання згоди на звільнення ОСОБА_1 . Правилами статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не передбачено можливості проведення повторного засідання профспілкового комітету з розгляду питання про звільнення працівника.

Стислий виклад змісту постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 04 березня 2021 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу КП «Затишне місто» залишив без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Також апеляційний суд зазначив, що не бере до уваги долучені КП «Затишне місто» до апеляційної скарги докази на підтвердження повноважень т.в.о. директора - головного інженера Господ В. О. на підписання наказу від 21 травня 2018 року № 111-к про звільнення позивача, пославшись на те, що відповідач не подавав зазначені докази до суду першої інстанції, не просив суд витребувати їх у засновника КП «Затишне місто» за неможливості отримати їх самостійно, а отже на власний розсуд розпорядився процесуальними правами, вважаючи, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для встановлення фактичних обставин справи та вирішення спору по суті.

Стислий виклад змісту постанови суду касаційної інстанції

Постановою від 26 січня 2022 року Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу КП «Затишне місто», скасував рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, ухвалив нове судове рішення.

Суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд, задовольняючи касаційну скаргу КП «Затишне місто», зробив висновок, що підприємство вправі самостійно визначати організаційну структуру, й втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, питання щодо визначення структури підприємства, зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємства і є виключними повноваженнями органу управління. Суди першої та апеляційної інстанцій, надаючи оцінку доцільності скорочення штату працівників КП «Затишне місто» та задовольняючи вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів від 14 березня 2018 року № 176 «Про скорочення штатних одиниць» в частині підпункту 1.6 пункту 1 щодо скорочення посади провідного юрисконсульта та від 15 березня 2018 року № 181 «Про скорочення штату працівників» в частині підпункту 1.1 пункту 1 щодо скорочення посади провідного юрисконсульта ОСОБА_1 , втрутилися у виключні повноваження директора КП «Затишне місто» на управління діяльністю підприємства.

Верховний Суд врахував, що суди не встановили та не зазначили в оскаржуваних судових рішеннях, які саме вакантні посади, що з`явилися на підприємстві протягом періоду з моменту попередження позивача про наступне вивільнення та існували на день його звільнення, не були запропоновані йому роботодавцем. Водночас чинне законодавство не містить вимоги про те, що пропозиція (повідомлення) роботодавцем працівнику, який вивільнюється, вакантної посади (іншої роботи) на підприємстві повинна містити детальний опис та характеристики умов праці із зазначенням розміру посадового окладу. Тож суди першої та апеляційної інстанцій зробили помилковий висновок про невиконання КП «Затишне місто» вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1

Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 28 березня 2018 року № 21 члени профспілкового комітету утрималися від надання згоди на звільнення провідного юрисконсульта ОСОБА_1 і перенесли розгляд цього питання на наступне засідання з метою більш детального його з`ясування, тобто не ухвалили рішення про відмову у наданні роботодавцю згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. З огляду на наведене висновки судів про те, що на засіданні профспілкового комітету 11 квітня 2018 року, оформленого протоколом № 22, члени профспілки всупереч вимогам закону повторно вирішували питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з ініціативи роботодавця, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також Верховний Суд врахував, що, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд необґрунтовано не врахував долучені КП «Затишне місто» до апеляційної скарги докази на спростування висновків суду про відсутність у т.в.о. директора Господ В. О. повноважень на підписання наказу від 21 травня 2018 року № 111-к про звільнення позивача. Зокрема, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 виклав додаткові мотиви незгоди з рішенням роботодавця про його звільнення з тих підстав, що наказ про його звільнення видано неуповноваженою особою, лише в уточненій (зміненій) позовній заяві, поданій до суду 09 липня 2019 року, яку ухвалою від 15 липня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області повернув позивачу. Отже, до моменту ухвалення у справі судового рішення, яким вирішено спір по суті, у тому числі з підстави, якою ОСОБА_1 не обґрунтовував свої вимоги у позовній заяві, відповідачу не могло бути відомо, що суд буде надавати їм правову оцінку, а отже, у відповідача не було приводів подавати такі докази до суду першої інстанції.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

ОСОБА_1 10 вересня 2022 року з використанням засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у якій просить скасувати зазначену постанову та змінити рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

ОСОБА_1 обґрунтовує заяву тим, що 09 липня 2019 року він подав до суду першої інстанції уточнену (змінену) позовну заяву, в якій зазначив, що оспорюваний наказ про його звільнення підписаний неуповноваженою особою, тобто не директором, а т.в.о. директора Господ В. О.

Після ознайомлення з матеріалами справи 17 серпня 2022 року йому стало відомо про існування в матеріалах справи ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року про відмову у прийнятті до розгляду та повернення позивачу уточненої (зміненої) позовної заяви. Зазначена ухвала йому не вручалася та її немає в Єдиному державному реєстрі судових рішень, також суд не повертав йому уточнену (змінену) позовну заяву.

ОСОБА_1 зауважив, що згідно з пунктом 20 протоколу судового засідання від 15 липня 2019 року суд першої інстанції, заслухавши думку учасників справи, ухвалив долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву. Також в матеріалах справи є відзив відповідача на уточнену (змінену) позовну заяву, в якій КП «Затишне місто» посилалося на те, що оспорюваний наказ про звільнення підписаний уповноваженою особою.

Наведені обставини заявник вважав нововиявленими та такими, що спростовують висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року, щодо повернення уточненої (зміненої) позовної заяви ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року. Ці обставини існували на час розгляду справи судом касаційної інстанції, втім не могли бути відомі заявнику при розгляді справи судами в зв`язку з відсутністю ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

КП «Затишне місто» у листопаді 2022 року на електронну пошту Верховного Суду надіслало заперечення на заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року, у яких зазначило, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

ОСОБА_1 у лютому 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду пояснення, в яких зазначив, що Верховний Суд не дослідив, зокрема, технічний запис судового засідання, протокол судового засідання та відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, що вплинуло б на ухвалення законного та справедливого рішення у справі. Під час касаційного перегляду Верховний Суд не мав повноважень перевіряти обставини щодо наявності у т.в.о. директора Господ В. О. повноважень на підписання оспорюваного наказу про звільнення, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не витребовували та не досліджували відповідні докази.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 вересня 2022 року справу № 185/5041/18

(провадження № 61-8930зно22) призначено судді-доповідачеві Усику Г. І.

Ухвалою від 10 жовтня 2022 року Верховний Суд відкрив провадження за заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року за нововиявленими обставинами, призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду В. Капустинського від 24 січня 2023 року № 107/0/226-23 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» у зв`язку з відрядженням судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Усика Г. І. до Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 185/5041/18 (провадження № 61-8930вно22).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2023 року справу № 185/5041/18

(провадження № 61-8930вно22) призначено та 25 січня 2023 року передано судді-доповідачеві Погрібному С. О.

Відповідно до частин першої та другої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно з частиною другою статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами потрібно відмовити з таких підстав.

Оцінка аргументів, викладених у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

За змістом наведених норм права умовами для визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Першим критерієм для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду є істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Порівняльний аналіз термінів «не могли бути відомі» та «не були відомі», що містяться в пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про істотні для справи обставини, а тому заявнику потрібно навести доводи (у разі необхідності - підтвердити їх належними доказами) на обґрунтування того, що нововиявлені обставини не були та не могли бути відомі заявнику під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тож не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Також не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia», заява № 69529/01).

Верховний Суд наголошує на тому, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Підставою такого перегляду є не певні недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд об`єктивно не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді.

Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13

(провадження № 12-158гс19).

У цій справі Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року зробив висновок про те, що апеляційний суд необґрунтовано не взяв до уваги долучені КП «Затишне місто» до апеляційної скарги докази на спростування висновків суду про відсутність у т.в.о. директора Господ В. О. повноважень на підписання наказу від 21 травня 2018 року № 111-к про звільнення позивача. Зокрема, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 виклав додаткові мотиви незгоди з рішенням роботодавця про його звільнення з тих підстав, що наказ про його звільнення видано неуповноваженою особою лише в уточненій (зміненій) позовній заяві, поданій до суду 09 липня 2019 року, яку ухвалою від 15 липня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області повернув позивачу. Отже, до моменту ухвалення у справі судового рішення, яким вирішено спір по суті, зокрема з тієї підстави, якою ОСОБА_1 не обґрунтовував свої вимоги у позовній заяві, відповідачу не могло бути відомо, що суд буде надавати їм правову оцінку, а отже, у відповідача не було потреби подавати такі докази до суду першої інстанції.

Звернувшись до Верховного Суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник послався на те, що 09 липня 2019 року він подав до суду уточнену (змінену) позовну заяву, в якій зазначив, що оспорюваний наказ про його звільнення підписаний неуповноваженою особою, тобто не директором, а т.в.о. директора Господ В. О. Після ознайомлення з матеріалами справи 17 серпня 2022 року йому стало відомо про існування в матеріалах справи ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року про відмову у прийнятті до розгляду та повернення позивачу уточненої (зміненої) позовної заяви. Зазначена ухвала йому не вручалася та її немає в Єдиному державному реєстрі судових рішень, також суд не повертав йому уточнену (змінену) позовну заяву.

ОСОБА_1 зазначив, що ці обставини існували на час розгляду справи судом касаційної інстанції, втім не могли бути йому відомі при розгляді справи судами у зв`язку з відсутністю ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відтак заявник вважав наведені обставини нововиявленими та такими, що спростовують висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року, щодо повернення уточненої (зміненої) позовної заяви ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року.

Верховний Суд дійшов переконання, що наведені заявником обставини не можуть бути віднесені до категорії нововиявлених, оскільки ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року, постановлена та підписана головуючим суддею Головіним В. О., якою відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто уточнену (змінену) позовну заяву, була в матеріалах справи (а. с. 115, 116, т. 4) як на момент ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, так і на момент його апеляційного та касаційного перегляду.

Ті обставини, що ухвала суду першої інстанції від 15 липня 2019 року не була надіслана та не вручена заявнику, а також не опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не є нововиявленими, оскільки про існування цієї ухвали ОСОБА_1 достеменно було відомо. Повний текст цієї ухвали проголошено головуючим суддею Головіним В. О. в судовому засіданні 15 липня 2019 року, в якому був присутній позивач, що підтверджується протоколом судового засідання та технічним записом судового засідання.

Позивач не оскаржив ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року про відмову у прийнятті до розгляду та повернення уточненої (зміненої) позовної заяви. Відтак, ця ухвала набрала законної сили та була врахована Верховним Судом в оцінці доводів касаційної скарги КП «Затишне місто» про порушення апеляційним судом норм процесуального права та безпідставне неврахування долученого до апеляційної скарги розпорядження міського голови Павлоградської міської ради від 18 травня 2018 року № 455/1-к про надання директору КП «Затишне місто» Коріневському В. В. щорічної відпустки та покладення на цей період обов`язків директора підприємства на головного інженера Господ В. О.

Верховний Суд зауважує, що за наслідками вирішення конкретної заяви/клопотання суд може ухвалити лише одне судове рішення. Тобто, якщо суд розглянув заяву/клопотання, постановивши відповідну ухвалу, цей же суд не може ухвалити протилежне судове рішення щодо розгляду цієї самої заяви/клопотання. Виправлення помилок, допущених судом нижчої інстанції, здійснюється в апеляційному чи касаційному порядку судом вищої інстанції. Водночас процесуальна помилка суду не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Верховний Суд врахував, що дійсно, після постановлення та проголошення ухвали від 15 липня 2019 року про відмову у прийнятті до розгляду та повернення уточненої (зміненої) позовної заяви, в цьому ж судовому засіданні ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області прийняв цю ж саму уточнену (змінену) позовну заяву ОСОБА_1 , в якій той зазначив, що оспорюваний наказ про його звільнення підписаний неуповноваженою особою.

Відповідач на спростування цих доводів подав до суду першої інстанції копію наказу КП «Затишне місто» від 18 травня 2018 року № 66-від про надання директору підприємства Коріневському В. В. відпустки з 21 травня до 21 червня 2018 року й покладення на цей час обов`язків директора на головного інженера Господ В. О. , а також посадову інструкцію головного інженера, затверджену 04 серпня 2016 року директором КП «Затишне місто», у пункті 27 якої зазначено, що головний інженер під час відсутності керівника підприємства виконує його обов`язки та набуває його прав, несе відповідальність за належне їх виконання та використання.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року зробив висновок про те, що апеляційний суд необґрунтовано не взяв до уваги долучені КП «Затишне місто» до апеляційної скарги докази на спростування висновків суду першої інстанції про брак у т.в.о. директора Господ В. О. повноважень на підписання наказу від 21 травня 2018 року № 111-к про звільнення позивача.

Зробивши такий висновок та врахувавши встановлення факту дотримання відповідачем процедури звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, Верховний Суд ухвалив постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , тобто фактично вважав, що оспорюваний наказ про звільнення підписаний уповноваженою особою.

Отже, доводи позивача щодо підписання оспорюваного наказу про звільнення неуповноваженою особою та подані сторонами докази з цього питання були предметом дослідження у судах всіх інстанцій.Верховний Суд не встановив порушень при звільненні позивача та виснував про законність його звільнення. Подання ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами спрямоване на переоцінку встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що за приписами частини четвертої статті 423 ЦПК України не може бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Наведені заявником обставини не є істотними, оскільки не впливають на правовий результат вирішення спору судом касаційної інстанції та не є підставою для скасування постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року.

Резюмуючи, Верховний Суд дійшов переконання, що про існування ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року заявнику було відомо з дня її проголошення в судовому засіданні. Інші обставини, зазначені заявником, не впливають на правовий результат вирішення спору, спрямовані на переоцінку встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, тому жодних підстав для перегляду остаточного судового рішення, яке ухвалив Верховний Суд 26 січня 2022 року, немає.

Отже, наведені ОСОБА_1 обставини не можуть бути віднесені до категорії нововиявлених у розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки вони не відповідають умовам щодо для визнання таких обставин нововиявленими, зокрема, заявник не довів, що ці обставини не були йому відомі, є істотними та можуть вплинути на висновки суду за наслідками вирішення спору по суті.

Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України, для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви потрібно відмовити.

Наведені ОСОБА_1 у заяві обставини не можуть бути визнані нововиявленими, оскільки вони не відповідають усім потрібним умовам для віднесення їх до такої категорії обставин, зокрема, наведені обставини були відомі заявнику та не впливають на правильність висновків Верховного Суду під час вирішення касаційної скарги по суті.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року залишити в силі.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

С. О. Погрібний

В. В. Яремко