Справа № 278/971/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до Моторного (транспортного) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВЛЕНО:

ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою (а.с. 1-5) в обґрунтування якої зазначив, що 11.12.2021 року водій автомобіля марки «Сузукі» без д.н.з., рухаючись по автодорозі Виступовичі-Житомир-Кам`янець-Подільський зі сторони смт. Черняхів в напрямку м. Житомир на 163 км., здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці.

Позивач також зазначав, що за вищевказаним фактом ДТП, 11.12.2021 року до ЄРДР були внесені відомості за № 0002281 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України. На час звернення із даним позовом до суду кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, досудове розслідування триває.

Крім того, відповідальність водія автомобіля марки «Сузукі» без д.н.з. на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Оскільки відповідальність водія автомобіля марки «Сузукі» без д.н.з. на дату вчинення ДТП не застрахована, а слідство триває, то ОСОБА_1 , звертався до відповідача МСТБУ з письмовою заявою про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 234000,00 грн з долученням переліку документів, передбаченого ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, листом від 22.06.2022 року Моторно (транспортне) страхове бюро України відмовило йому у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи наведене та посилаючись на вимоги ст. ст. 27, 35, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд стягнути з МТСБУ на свою користь: 234000,00 грн страхового відшкодування, 56736,99 грн пені, 3404,22 грн трьох відсотків річних, 15823,55 грн інфляційних втрат та 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, позивач просить у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України допустити його негайне виконання.

Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 32).

Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 46-51). В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що жодного належного документу який би встановлював, що шкода завдана позивачу саме водієм автомобіля «Сузукі» без д.р.н., надано не було. Вважає, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо встановлення винуватця ДТП та завдання шкоди, внаслідок такої, одночасно з розглядом судом цивільної справи про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті такої ДТП, не є підставою для зупинення провадження в цивільній справі до моменту завершення досудового розслідування та набрання законної сили вироком, яким притягнуто винуватця до кримінальної відповідальності, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог через відсутність підстав для задоволення такого позову.

Зазначає, що відсутність вироку суду перешкоджає прийняти рішення МТСБУ про здійснення/не здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Повідомлення про зупинення розгляду справи про здійснення страхового відшкодування не є відмовою у виплаті страхового відшкодування не є відмовою у виплати страхового відшкодування, що унеможливлює застосування норм закону щодо стягнення штрафних санкцій, що у свою чергу свідчить про відсутність прострочення в ухваленні рішення у такій досудовій справі.

Також витрати на правову допомогу, заявлені позивачем, з урахуванням обставин справи, її складність та ціну позову, вважає завищеними та такими, що не відповідають складності справи, а тому такі підлягають зменшенню.

Крім того, заперечували щодо допущення негайного виконання рішення суду у разі його задоволення.

З огляду на вище викладене просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до МТСБУ відмовити.

22.03.23 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання з проханням долучити до матеріалів справи:

- заяву про збільшення позовних вимог від 15.03.2023 року (а.с. 41-42), де просили стягнути з відповідача, окрім суми страхового відшкодування у розмірі 234000,00 грн, пеню в сумі 66032,88 грн, 3 % річних у сумі 3961,97 грн та інфляційні витрати у сумі 17572,32 грн;

- заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 43), де повідомляли суд та інших учасників процесу про надання у подальшому доказів щодо надання правничих послуг.

03.04.2023 року до канцелярії суду від МСТБУ надійшли заперечення, де представник відповідача не визнає суму збільшених позовних вимог та просить відмовити у зодоволенні позовних вимог позивача, зменшити суму витрат на правову допомогу та не застосовувати процедуру негайного виконання рішення (а.с. 55-57).

05.04.2023 року представником позивача подано клопотання з проханням долучити до матеріалів справи додаткові докази (а.с. 61-62).

10.04.2023 року представником відповідача подано письмові заперечення (а.с. 64-67), у яких, посилаючись на ст. ст. 81, 83 ЦПК, просила відмовити у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

26.04.2023 року до суду від представника позивача в порядку ст. 49 ЦПК України надійшла уточнена позовна заява про збільшення позовних вимог від 20.04.2023 року в частині збільшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних витрат (а.с. 75).

Представник відповідача у своїх запереченнях посилаючись на ч. 3 ст. 279 ЦПК України просить залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 20.04.2023 року (а.с. 70-71).

Дослідивши матеріали поданох заяв про збільшення позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У пунктах 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки вказана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про те, що представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від 15.03.2023 року у встановлені законодавством строки.

Відтак, суд вважає за необхідне прийняти заяву про збільшення розміру позовних вимог від 15.03.2023 року.

Проте, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 20.04.2023 року з огляду на таке.

За приписами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Будь-яких клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку до заяви про збільшення позовних вимог від 20.04.2023 року представником позивача не долучено.

За таких обставин, враховуючи, що заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2023 року подано з порушенням вимог чинного законодавства, суд вважає що таку заяву слід повернути позивачу.

Щодо долучення до матерілів справи доказу - листа-відповіді Слідчого управління ГУНП в Житомирській області від 27.01.2023 року (а.с. 62), суд відмовляє у прийнятті такого доказу та погоджується з позицією відповідача у цій частині з огляду на пропущення строку для подання таких доказів та відсутності відповідного повідомлення суду та сторін про навність такого доказу та неможливість його падання разом з позовною заявою.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, а сторонами не оспорено, що 11.12.2021 року водій автомобіля марки «Сузукі» без д.н.з., рухаючись по автодорозі Виступовичі-Житомир-Кам`янець-Подільський зі сторони смт. Черняхів в напрямку м. Житомир на 163 км., здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці.

За даним фактом, 11.12.2021 року відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за № 0002281 за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 9).

18.12.2021 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_2 (а.с. 13) та пенсіонером за віком, що вбачається з пенсійного посвідчення (а.с. 15).

Мати загиблого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Відповідно до листа Слідчого управління ГУНП в Житомирській області № 80аз/24-2022 від 25102022 року (а.с. 18) у провадженні № 0002281 триває досудове розслідування та проводяться слідчі дії, направлені на встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників та наслідками даної ДТП.

Володілець указаного вище транспортного засобу поліс про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів не оформляв.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, яким також визначено правовий статус МТСБУ.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Зокрема, згідно з пунктом 39.1. статті 39 зазначеного Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 цього Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається із п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

А тому звернення позивача ОСОБА_1 позовом до суду узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається із змісту абзаців першого-третього пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Стаття 27 Закону № 1961-IV передбачає виплату шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 вказаної норми визначає, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди;

Згідно п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV - Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пункт 27.5 Закону № 1961-IV встановлює, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Стаття 32 Закону № 1961-IV встановлює випадки, коли шкода не відшкодовується, а саме коли:

32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.3. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування";

32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.5. шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях;

32.6. шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента;

32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу;

32.8. шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій;

32.9. шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою;

32.10. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно пп. «б» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

24.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення належного страхового відшкодування (а.с. 8) та надав необхідні документи (а.с. 9-16), що підтверджують страховий випадок, однак відповідачем не було прийнято будь-якого рішення щодо здійснення відшкодування або відмови у такому.

22.06.2022 року відповідач листом повідомив про необхідність надання документів, а саме: рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП та оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У справі, що розглядається, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик (МСТБУ) хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 вище зазначеного Закону. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку в ОСОБА_1 , як батька загиблого у ДТП, в якому не встановлено винної особи, виникло право на страхове відшкодування за рахунок МТСБУ.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування, яке слід стягнути в розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

На переконання суду, шкода, завдана ОСОБА_1 внаслідок загибелі його сина у ДТП, яка є непоправною та невідворотною, безумовно перевищує граничний розмір страхового відшкодування у даній частині, проте в силу положення ст. 27.2. Закону № 1961-IV обмежена 36 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата з 01 грудня 2021 року становить 6500,00 грн.

Відтак, з МТСБУ слід стягнути на користь ОСОБА_1 234000,00 грн страхового відшкодування (36х6500,00 грн).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Правовідносини з приводу виплати страхового відшкодування також відносяться до грошових.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 цього Закону та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

З матеріалів справи вбачається, що на день звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом між позивачем та МТСБУ, а саме з вини останнього, не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 зазначеного вище Закону та частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з МТСБУ на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки будь-які правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування відсутні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до Моторного (транспортного) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Стосовно клопотання позивача про допуск рішення суду у даній справі до негайного виконання слід зазначити наступне.

Так, випадки, коли суд допускає рішення до негайного виконання, визначені положеннями статті 430 ЦПК України.

Пунктом третім частини першої статті 430 ЦПК України, на який посилаються позивачі у позові, передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справ про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи - у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому суд враховує доводи відповідача, що позивачем порушується питання про стягнення страхового відшкодування у відповідному розмірі, а не періодичних щомісячних платежів, у зв`язку чим підстави для допуску до негайного виконання даного рішення відсутні.

У заяві від 15.03.2023 року (а.с. 43) представник позивача зазначила, що докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надасть протягом п`яти днів після постановлення рішення.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 46-51) представник відповідача зазначила, що станом на момент подання відзиву МТСБУ про судові витрати не заявляє, однак у випадку виникнення таких під час судового розгляду, будуть надані відповідні документи, для підтвердження здійснення таких.

Таким чином, вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу може бути розглянута судом на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України після надання представниками відповідних доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 234000,00 грн страхового відшкодування.

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РОНКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Русанівський бульвар, 8, .

Суддя О. М. Дубовік