г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4357/23
Номер провадження 2/213/1737/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/4357/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Мотуз Олександр Володимирович до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в інтересах позивача звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, протягом тривалого часу з 12 вересня 1966 року по 01 січня 1975 року позивач працював на ПАТ «Інгулецький ГЗК» на різних посадах. З 31 липня 2002 року звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Працюючи на підприємстві відповідача підпадав під шкідливу дію умов праці, внаслідок чого отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба І-ІІ ступеня.

Неодноразові курси лікування не покращили стану здоров`я позивача. Висновком МСЕК від 23 червня 1997 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з повторним переоглядом. Останнім висновком МСЕК 14 червня 2001 року йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безтерміново. У зв`язку з професійними захворюваннями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки тривале лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, дратівливість, має поганий сон. Вказує, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 245 000,00 грн без утримання податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представником відповідача надано відзив, в якому зазначає, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процес, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій щодо позивача не вчиняв. Позивач отримував відповідні пільги та компенсації, в тому числі право на пільгове пенсійне забезпечення та дострокове призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідач завжди дотримувався покладених на нього нормами законодавства обов`язків, а саме забезпечував працівників засобами індивідуального та колективного захисту. Вважає, що відповідачем під час проходження щорічних обов`язкових медичних оглядів приховувався факт хронічної хвороби, звільнився з підприємства не за станом здоров`я, а у зв`язку із виходом на пенсію. Позивач був ознайомлений про умови праці та наявність небезпечних та шкідливих умов на його робочому місці, про можливі наслідки їх впливу на здоров`я, про право на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Останній добровільно обрав місце роботи, тому покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок свідомих та зважених дій позивача, вважає необґрунтованим. Зазначає, що висновок МСЕК не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Вважає, що протиправних дій стосовно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюваннями відповідач не вчиняв. Просить в рішенні суду зазначити, що податки стягуються відповідно до норм чинного податкового законодавства на момент виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у позивача доказів відмовлено.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач з 12 вересня 1966 року по 01 січня 1975 року працював на ПРАТ "ІНГЗК" та 31 липня 2002 року його звільнено за ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.8-11).

Згідно з Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 12 травня 1997 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача - вібраційна хвороба І-ІІ ступеня. Діагноз встановлений Криворізьким НДІ 10 травня 1997 року.

Відповідно до Акту стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів - 31 рік 05 місяців.

Як видно з п. п. 14, 15 Акту, професійне захворювання позивача виникло через довготривалу роботу в умовах вібрації, показники якої перевищували нормативні в 3-4 рази, через недосконалість технологічного устаткування.

При первинному огляді МСЕК від 23 червня 1997 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом 01 червня 1998 року (а.с.13).

При повторному огляді МСЕК від 04 червня 1998 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом 01 липня 1999 року (а.с.14).

При повторному огляді МСЕК від 01 липня 1999 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом 01 червня 2001 року (а.с.15).

При повторному огляді МСЕК від 14 червня 2001 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново (а.с.16).

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої первинно 23 червня 1997 року 40% та 3 групи інвалідності з повторним переоглядом та 14 червня 2001 року 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Відповідач визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх негативний вплив на його здоров`я. Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагають від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень

ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПРАТ «ІНГЗК», яким було допущено перевищення показників рівня вібрації, недосконалість технологічного устаткування, технологічного процесу та внаслідок тривалої їх дії, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення первинно 23 червня 1997 року 40% та 3 групи інвалідності з повторним переоглядом та 14 червня 2001 року 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві - відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 160 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 160 000,00 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 85 000,00 гривень слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1 600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23 , 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Дата складення повного тексту судового рішення 23 листопада 2023 року.

Суддя В. В. Мазуренко