Справа № 472/379/23
Провадження №2-о/472/24/23
У х В А Л А
про залишення заяви без руху
10 травня 2023 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Орленко Л.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,
02 травня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV цього Кодексу.
При вирішенні питання про прийняття заяви про визнання особи недієздатною в цивільній справі в порядку окремого провадження суддею враховано, що ця заява повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.297 цього Кодексу. Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.
Також, відповідно до вимог ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання особи недієздатною.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.
Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.
Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд. Вказана позиція узгоджується із праовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 195/1605/16-ц.
Однак, заявником в заяві про визнання особи недієздатною не залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи - ОСОБА_3 , посилаючись на те, що стан його здоров`я не дозволяє йому брати участь в судових засіданнях. При цьому жодних доказів цього до заяви не долучено, і про наявність таких доказів в заяві не зазначено.
Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно з положеннями п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Однак, заявник в своїй заяві не навела змістовного обґрунтування вимоги щодо призначення опікуном ОСОБА_3 - її чоловіка ОСОБА_2 , а не її самої, яка є рідною сестрою ОСОБА_3 .
Крім того, в змісті заяви міститься необумовлена описка, де замість ОСОБА_4 зазначається - ОСОБА_5 .
Також, в заяві заявник посилається на те, що ОСОБА_3 почав проживати разом з нею та її чоловіком. Однак, конкретно з якого періоду почав проживати не зазначає, та не зазначає, де він проживав і з ким до того, як постійно почав проживати з ними.
Статтями 296, 297 ЦПК України визначено вимоги до заяви про визнання фізичної особи обмежено дієздатною або недієздатною.
Частиною першою статті 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.
Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.
У порушення ч. 1 ст. 297 ЦПК України заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_3 психічних захворювань, докази, які підтверджують, що він не може розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування та постановку на облік особи у психіатричних або лікувальних закладах, виписку з історії хвороби.
Тобто до заяви не додано доказів, які б підтверджували вказані обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи обмежено дієздатною, чи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1 ст. 36 ЦК України. До заяви долучено лише довідку МСЕК від 06.09.2013 року про призначення ОСОБА_3 другої групи інвалідності та висновок лікарської комісії від 06.09.2013 року про потреби постійного стороннього догляду.
До заяви не надано доказів та в заяві не зазначено, чи були звернення до лікаря психіатра після 2013 року, та зокрема незадовго до звернення до суду із вказаною заявою, що є необхідним для призначення судової психіатричної експертизи та витребування медичної карти за місцем перебування на обліку у психіатра.
Частиною 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Проте, заявник не вказує про причини неможливості самостійно надати вищевказані докази.
Разом з тим, в порушення ст.ст. 175, 177, 297 ЦПК України заявником не вказано обставин та не долучено до матеріалів справи доказів, які свідчать про психічний розлад ОСОБА_3 , які істотно впливають на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.
Обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.
Фізична хвороба може бути підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», але не є підставою для визнання фізичної особи недієздатною.
Також в матеріалах поданої заяви відсутні характеризуючі матеріали на особу, яку заявник просить призначити опікуном, а саме: медичний висновок про те, що за станом здоров`я заінтересована особа ОСОБА_2 може бути опікуном, довідка про те, що на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, характеристика з органу місцевого самоврядування та поліції, довідка про те, чи притягувався він до адміністративної відповідальності, довідка з районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про те, чи перебуває він на військовому обліку, чи проходив/проходе військову службу, чи призивався він на військову службу після 24.02.2022 року.
Зазначені недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією заявою.
У відповідності зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177, 318 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, - залишити без руху і надати строк для виправлення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником (представником заявника) ухвали суду.
Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання даної ухвали суду у встановлений судом строк, заява буде вважатися неподаною та її буде повернуто заявнику.
Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко