Справа № 314/31/23
Провадження № 2/314/247/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.05.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Капітонова Є.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом Кредитної спілки "ІСТОК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення боргу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», , рахунок № НОМЕР_3 в AT "Альфа Банк" у м. КИЄВІ, в солідарному порядку заборгованість за Договором про споживчий кредит № ДК2-912 від 21 липня 2021 року станом на 01.12.2022р. у розмірі 136 826 грн. 00 коп., з якої:

- заборгованість за основною сумою кредиту = 67 400 грн. 00 коп.;

- заборгованість за процентами = 13 822 грн. 00 коп.;

- компенсація, згідно ч.2.ст. 625 ЦКУ та п.4.7.3. кредитного договору = 35 151 грн.

00 коп.;

- інфляційні нарахування = 20 453 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

21 липня 2021 року до КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» звернувся ОСОБА_1 із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки (копія протоколу № 107 від 21 липня 2021 року - Додаток 2) на підставі рішення спостережної ради КС про делегування правлінню повноважень (копія витягу з протоколу спостережної ради № 21 від 20 липня 2004 року - Додаток 3) заяву на вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом ОСОБА_1 в члени КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК».

21 липня 2021 року ОСОБА_1 сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером Л« 129 віл 21 липня 2021 року та № 130 від 21 липня 2021 року відповідно

На підставі ст. 10, ч.2. ст. 16 Закону України «Про кредитні спілки» ОСОБА_1 набув членства у КРЕДИТНІЙ СПІЛЦІ «ІСТОК».

21 липня 2021 року Відповідач 1 подав до Позивача заяву на отримання кредиту і копія - Додаток 5).

21 липня 2021 року кредитний комітет Позивача прийняв рішення про надання кредиту члену кредитної спілки - Відповідачу 1 (копія протоколу від 21 липня 2021 року

- Додаток 6).

21 липня 2021 року Позивач та Відповідач 1 уклали Договір про споживчий кредит № ДК2-912 (далі - Кредитний договір), (копія - Додаток 7).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Відповідач 1 отримав кредит у сумі 67 400 (Шістдесят сім тисяч чотириста) грн. 00 коп. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 20 січня 2023 року. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 15,00 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 за вказаним Кредитним договором, 21 липня 2021 року Позивач уклав з ОСОБА_2 Договір поруки № ДК2-912 ДП1 .

Позичальник своїх, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача - ОСОБА_1 знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Згідно п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ) особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Відповідно до 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомив, заяв відносно висловлення правової позиції, щодо цивільної справи до суду не надали.

За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Відповідач 1 - ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 67 400 (Шістдесят сім тисяч чотириста) грн. 00 коп. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 20 січня 2023 року. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 15,00 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 за вказаним Кредитним договором, 21 липня 2021 року Позивач уклав з ОСОБА_2 Договір поруки № ДК2-912 ДП1 .

Позичальник своїх, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, що підтверджується наданим до суду розрахунком заборгованості станом на 01.12.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Позивачем до суду надано вимоги від 26.10.2021 року направлені на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому в матеріалах цивільної справи відсутні докази отримання відповідачами вищезазначених вимог. Надані до суду довідки про неможливість вручення поштових відправлень адресатам з причин: «не проживає», «повернене за терміном зберігання», не можуть вважатись доказом повідомлення споживача про затримку споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів в порядку визначеному ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», а отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для дострокового розірвання договору.

Одночасно суд зауважує, що відповідно до п.1.2. Договору строк дії Договору сплинув 20.01.2023 року, тобто на час розгляду цивільної справи строк дії Договору сплив.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) вказав, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для дострокового розірвання Договору, при цьому встановлено. що на час розгляду цивільної справи строк дії Договору сплив, на переконання суду, застосуванню підлягають положення ч.1 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові 05 квітня 2023 року (Справа № 910/4518/16; Провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Суд враховує висновки Верховного Суду про застосування норм права, викладені у:

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

- постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, з якої слідує, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 13.01.2018 у справі № 913/11/18, щодо того, що сторонами в пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статей 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки Поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника.

За вимогами ч. 2 ст. 554 ЦК України, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

За зазначених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, в частині стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за основною сумою кредиту та заборгованості за процентами. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат в частині судового збору суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 141, 259, 263-265, 280-283, 287, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», в солідарному порядку заборгованість за Договором про споживчий кредит № ДК2-912 від 21 липня 2021 року в розмірі 81222 (вісімдесят одна тисяча двісті двадцять дві) гривень, що складається: заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) 67 400 грн. 00 коп.; заборгованість за процентами 13 822 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» судові витрати у виді судового збору в розмірі (82 111,00/136 826,00*2 481,00/2) - 744 (сімсот сорок чотири) гривень 44 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» судові витрати у виді судового збору в розмірі (82 111,00/136 826,00*2 481,00/2) - 744 (сімсот сорок чотири) гривень 44 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:

Позивач: КРЕДИТНА СПІЛКА «ІСТОК», адреса для листування: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-а, офіс 311, місцезнаходження: 65049, Одеська область, м. Одеса, Адміральський проспект, будинок 7, кімната 2, рахунок № НОМЕР_3 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. КИЄВІ, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26364449;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

День складення повного судового рішення - 22.05.2023.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

22.05.2023