КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №361/1838/2020
номер провадження №22-ц/824/5843/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Гуль В.В., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришина Н.М.,

у цивільній справі №361/1838/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна.

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого, з урахуванням подальших уточнень, просила визнати будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які були використані під час будівництва (створення) житлового будинку та господарської будівлі площею 164, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на їх частини.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 04 квітня 1985 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 23 вересня 2016 року було розірвано. У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,1714 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. У 2007 році за спільні грошові кошти та спільною працею подружжям розпочато та здійснено будівництво житлового будинку та господарської будівлі на зазначеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки будівництво розпочато та збудовано сторонами за час перебування у шлюбі та не є річчю індивідуального користування особисто відповідача, то є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які були використані під час будівництва (створення) надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення), площею 164, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною вартістю заміщення 905 475 гривень, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт, які були використані під час будівництва (створення) надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення), площею 164, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та орієнтовною вартістю заміщення - 452 737 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що позивачем не доведено обсяг спільно нажитого за період шлюбу майна у вигляді будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт. Посилання суду першої інстанції на п. 2 рішення Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області № 54 від 30 березня 2007 року, є безпідставним, оскільки не підтверджує факту здійснення будівництва подружжям у період шлюбу та факту наявності забудови на час розгляду справи судом. Крім того, такий дозвіл не визначає обсягу майна у вигляді будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт, що є предметом спору. Визначаючи за позивачем право власності на матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, суд першої інстанції в супереч висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, не зазначив конкретні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи. Будівельний паспорт, проект забудови, висновок по проекту житлового будинку, не можна вважати належними доказами у справі, оскільки ці документи свідчать лише про наміри здійснення будівництва, а не про його фактичну наявність на час розгляду справи. Інші докази, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, також є неналежними доказами у справі, оскільки не містять інформації про предмет доказування. Висновок про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01 вересня 2021 року, не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки: суб`єкт оціночної діяльності не здійснював огляду нерухомого майна; оцінювачем не зібрано вихідні дані та іншу інформацію, необхідну для її проведення та ідентифікації об`єкта оцінки; експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; у висновку відсутні відомості про те, що його підготовлено для суду; звіт не містить переліку будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та роботи, що є предметом спору. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердженням придбання будівельних матеріалів.

24 травня 2023 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що остання не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що судовими рішеннями у справі № 361/4554/16-ц за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлено, зокрема, що під час перебування у шлюбі, сторони набули у власність земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та збудували на ній житловий будинок з господарською будівлею. Вказуючи, що за спільні грошові кошти сторонами були придбані будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та спільною працею виконані роботи по будівництву будинку та господарської будівлі, внаслідок чого, частки співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними. Будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які використані під час будівництва будівлі, яка не була введена в експлуатацію, збудовано на підставі дозвільних документів про що 18 квітня 2007 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на відповідача складено протокол № 51, що підтверджує факт створення майна у 2007 році. Долучений позивачем до матеріалів справи висновок про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01 вересня 2021 року, відповідає вимогам законодавства, а відтак, є належним доказом у справі.

У судовому засіданні позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Представник відповідача, яка була присутня у попередніх судових засіданнях, підтримала доводи апеляційної скарги. У судове засідання призначене на 03 жовтня 2023 року відповідач та його представник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 04 квітня 1985 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Рішенням Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області №47 від 31 липня 2006 року (3 сесія 5 скликання) ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,1714 га з кадастровим номером :01:088:0026 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 200623 від 29 вересня 2007 року.

Відповідно інформації Земельного кадастрового центру викладеної у листі від 18 березня 2021 року, згідно з даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на земельну ділянку по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :01:088:0026 на площу 0,1714 га - цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, речове право зареєстроване за ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 18 березня 2021 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:088:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .

Рішенням Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області №54 від 30 березня 2007 року надано ОСОБА_2 дозвіл на будівництво житлового будинку за індивідуальним проектом на вище вказаній земельній ділянці.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2016 року у справі № 361/3321/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у справі № 361/4554/16 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено. Визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельну ділянку площею 0,1714 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки: :01:088:0026 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №200623; незавершене будівництво житлового будинку та господарської будівлі, яке велось згідно із законом на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною ринковою вартістю разом із земельною ділянкою 749 144 грн.; автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , орієнтовною ринковою вартістю 156 000 грн. Поділено спільне сумісне майно подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року у справі № 361/4554/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №361/4554/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зазначеній постанові Верховний Суд вказав на те, що суди неправильно встановили обсяг майна подружжя, оскільки не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, про те, що не введений в експлуатацію житловий будинок не може бути об`єктом поділу подружжя. У такому випадку особа може бути власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). При цьому, судом було встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони у власність набули, зокрема, таке майно: земельну ділянку площею 0,1714 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; незавершене будівництво житлового будинку та господарської будівлі, що велось на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського Апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове за яким, визнано об`єктом спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; залишено у власності ОСОБА_1 1/2 частку автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Згідно висновку про орієнтовну вартість заміщення нерухомості складеного ТОВ «Земюрконсалтинг», орієнтовна вартість заміщення земельних поліпшень, а саме: самочинно побудованих (не введених в експлуатацію, ступінь готовності 100 %) об`єктів нерухомості: надвірна господарська зблокована будівля, вбиральна, споруди: огорожа; ворота; ворота з хвірткою, що розташовані за адресою: адресою: АДРЕСА_1 , а в тому числі: вартість проведених будівельно-монтажних робіт, використаних під час будівництва, будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та пристроїв (з урахуванням фізичного зносу) станом на 01 вересня 2021 року складає 973 734 грн. (з округленням до 1 грн., вартість частки від об`єкту оцінки становить 486 867 грн. Оцінка проведена станом на 01 вересня 2021 року.

25 січня 2022 року Громадською організацією «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» надано рецензію на звіт з незалежної експертної оцінки житлової нерухомості, який виготовлений ТОВ «Земюрконсалтинг», відповідно до висновку рецензії звіт класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Згідно листа Броварського районного управління поліції від 31 березня 2021 року, під час забезпечення публічного порядку та з метою запобігання конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було здійснено виїзд працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_1 , де доступ до домоволодіння був відсутній, але через паркан було видно, що на земельній ділянці знаходиться будинок, але чи проживає хтось у будинку - невідомо та було зроблено додаткову фото фіксацію.

Згідно долучених до матеріалів справи фотографій, за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться будинок та надвірні господарські будівлі.

Із графічних матеріалів (викопіювання) з публічної кадастрової карти України та викопіювання з GISFile карти вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:088:0026 розташоване нерухоме майно.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов домогосподарства, складеного 04 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , комісією у складі ОСОБА_5 - староста Гоголівського старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради, Бреус Н.М. - депутат Великодимерської селищної ради та ОСОБА_6 - державний реєстратор виконавчого комітету Великодимерської селищної ради, в присутності сусідки ОСОБА_7 , обстежили домогосподарство, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:088:0026. На час перевірки встановлено наявність наступних будівель: літня кухня з гаражем, сарай.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами за час шлюбу, у період з 2007 року до 2014 року, було розпочато та проведено будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , але не введено до експлуатації, таким чином, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, тому такий об`єкт є майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Також зазначив, що оскільки про належний спосіб захисту свого порушеного права у даному спорі, розгляд якого судами розпочався у 2016 році, позивач дізналася лише отримавши постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 361/4554/16-ц, а саме 20 грудня 2019 року, то звернувшись із даним позовом у березні 2020 року, позивачем не було пропущено строку позовної давності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить ч.2 ст. 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила визнати будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які були використані під час будівництва (створення) житлового будинку та господарської будівлі площею 164, 2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін та визнати за нею право власності на їх частини.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, посилалася на те, що у період шлюбу за спільні грошові кошти та спільною працею, сторонами розпочато та здійснено будівництво житлового будинку та господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які не були введені в експлуатацію.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що у період з квітня 1985 року по вересень 2016 рік, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу, ними було проведено будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення), що підтверджується сукупністю доказів, а саме: рішенням №54 Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області від 30 березня 2007 року; відповіддю з Броварського районного управління поліції від 31 березня 2021 року; будівельним паспортом на будівництво житлового будинку та збудовану господарську будівлю в АДРЕСА_1 , забудовник ОСОБА_2 ; фотокартками; інформаційною довідкою з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 18 березня 2021 року; листом із Земельного кадастрового центру; графічними матеріалами (викопіювання) з публічної кадастрової карти України; викопіюванням з GISFile карти; висновком про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01 вересня 2021 року; актом обстеження житлово-побутових умов домогосподарства від 04 липня 2022 року.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № №361/4554/16-ц встановлено, що під час перебування у шлюбі, сторони у власність набули, зокрема, таке майно: земельну ділянку площею 0,1714 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; незавершене будівництво житлового будинку та господарської будівлі, що велось на підставі дозвільних документів, загальною площею 164,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, доказів на спростування того, що надвірну господарську зблоковану будівлю (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) було збудовано після розірвання між сторонами шлюбу, відповідачем до суду не надано, що виходячи з вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

Також, відповідачем не надано й доказів на підтвердження того, що будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) було проведено за власні кошти відповідача, тобто відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно.

В той же час, зазначена будівлю не було введено в експлуатацію.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає

з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень ст.331 ЦК України у системному зв`язку з нормами

ст.ст.177-179, 182 цього Кодексу, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий

в експлуатацію відповідно до законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За загальним правилом у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Враховуючи те, що сторонами за час шлюбу проведено будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , яка не була введена в експлуатацію, вона є об`єкт незавершеного будівництва - сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, з огляду на що, слід погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для їх поділу.

При цьому, посилання скаржника на те, що позивачем не доведено обсяг спільно нажитого за період шлюбу майна у вигляді будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт, не ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що у оскаржуваному рішенні суду не зазначив конкретні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та роботи, які підлягають поділу, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження конкретних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів та робіт, які проводилися у період з 2007 року по 2014 рік, не може бути підставою для позбавлення позивача права на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що будівельний паспорт, проект забудови, висновок по проекту житлового будинку не свідчать про наявність виконаних робіт, тому не є належними доказами у справі, колегія суддів також відхиляє, оскільки вони оцінювалися судом разом із іншими наявними в матеріалах справи доказами, які саме у свої сукупності свідчать про те, що будівництво надвірної господарської зблокованої будівлі (гараж, майстерня, літня кухня, госпприміщення) проведено сторонами у період перебування у їх у зареєстрованому шлюбі.

Посилання скаржника на те, що висновок про орієнтовну вартість заміщення нерухомості від 01 вересня 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний висновок не було покладено судом в основу оскаржуваного рішення, а оцінювався у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування на підставі доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: