Справа № 630/112/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Кондратенка Б.С.. розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 зареєстрований 05.06.2004 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 40.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що через несумісність характерів та різне ставлення до життя виникали постійні сварки між подружжям. Подружжя втратило почуття поваги одне до одного, сімейне життя стало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Позивач в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, зазначила що протягом останніх 5 років відповідач їй не допомагає, між подружжям немає взаємопорозуміння, втрачені почуття, відповідач міг і підйняти на неї руку. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вказує на те, що подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам та вона вважає неможливим поновлення сімейних відносин, не бажає й надалі мешкати однією сім`єю з відповідачем, бо сім`ї вже не існує.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що він має почуття до дружини, бажає зберегти шлюб. На думку відповідача немає радикального приводу для розлучення, все змінилося після повернення дружини з Польші. Відповідач зазначив, що вони в шлюбі понад 20 років, його поведінка не завжди була найкращою, не завжди приділяв належну увагу дружині, але він має до неї почуття та не бажає припинення шлюбних відносин, бажає все виправити та залагодити конфлікт. На підставі вищевикладеного відповідач просив надати строк на примирення подружжю, вважаючи, що поновлення шлюбних відносин ще можливе.

Позивач заперечувала проти надання строку на примирення, оскільки, на її думку, примирення не можливе, бо вона не має наміру та бажання підтримувати шлюбні відносини з відповідачем.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

05 червня 2004 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 05.06.2004.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що через несумісність характерів та різне ставлення до життя виникали постійні сварки між подружжям. Подружжя втратило почуття поваги одне до одного, сімейне життя стало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, які вона категорично не бажає поновлювати та перебувати у шлюбі з відповідачем.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду,а не його обов`язком,що узгоджується з позицією,висловленою в постанові Верховного суду № 442/6319/16-ц від 30 травня 2019 року.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2018 року по справі № 761/33261/16-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надання подружжю строку для примирення, всупереч бажанню позивача, суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 41, 258, 259, 263-265, 273, 279, 351, 352, 354, 355, пп. 15.5 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований 05.06.2004 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 40.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Люботинський міський суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомо.

Повний текст виготовлено 22 травня 2023 року.

Суддя О.В. Зінченко