Справа № 159/6457/23
Провадження № 2/159/1332/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 листопада 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи, психолога Гупіка М.І.

малолітньої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків, зокрема зазначено, що після розірвання шлюбу у 2015 році дочка залишилась проживати разом із позивачкою, відповідач не бере участі у житті дитини, не допомагає у її вихованні та матеріально не забезпечує, тобто нехтує своїми батьківськими обов`язками. З метою захисту інтересів дитини просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав у ньому наведених і пояснила, що за довго до розірвання шлюбу перестала спільно проживати із відповідачем, останній повернувся в помешкання за місцем реєстрації. З того часу перестав цікавитись життям та здоров`ям дочки, не відвідував її, ніколи матеріально не допомагав. Дочка Емілія донедавна вважала своїм батьком іншого чоловіка, який фактично її виховував.

Представник третьої особи Гупік М.І. вважає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_2 достатньо обґрунтованим, а тому підтримує заявлений ОСОБА_1 позов про позбавлення батьківських прав.

Опитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_2 розповіла, що ОСОБА_3 бачила лише один раз, зовсім його не знає, її життям він ніколи не цікавився. Завжди вважала і вважає надалі своїм батьком ОСОБА_4 , який виховує її з дворічного віку, піклується та допомагає матеріально.

Належним чином повідомлений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Враховуючи згоду позивача, керуючись ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі, суд дійшов такого висновку.

За матеріалами справи сторони є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зазначено у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 виданому 12.08.2014 повторно.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2015 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірваний.

Позивач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №14.35/4955 від 24.09.2020 та довідкою про склад сім`ї виданою 05.10.2022 РЖКП №1.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований з 31.10.1995 та фактично проживає по даний час за адресою: АДРЕСА_2 , про зазначено у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 виданому 24.12.2014 Ковельським РВ УДМС у Волинській області.

Згідно із довідками директора ЗЗСО «Ліцей №7 міста Ковеля» №77 від 07.10.2022 і №143 від 19.10.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.09.2018 по теперішній час навчається у 5-Г класі, її батько ОСОБА_3 з початку 2018 навчального року не відвідував батьківські збори, навчанням дитини не цікавився, участі у її вихованні не брав.

За письмовими поясненнями ОСОБА_6 , сусідки позивачки, ОСОБА_3 після народження дочки ОСОБА_7 , за адресою її проживання не з`являвся, участі у її вихованні не приймав. ОСОБА_8 у письмових поясненнях вказала, що знає позивачку вже дев`ять років, за цей час ні разу ОСОБА_3 не відвідав дочку, не надав матеріальної допомоги на її утримання та не займався її вихованням.

У нотаріально засвідченій заяві від 21.02.2023 ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має та в майбутньому не буде мати моральних та матеріальних претензій до дочки.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.03.2023 року №65 затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведене у сукупності дає підстави для задоволення позову.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а також за статтею 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

При цьому, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на умови, за яких втручання у сімейне життя особи вважається виправданим, зокрема у справі «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року, заява №31111/04 , п.50-53) зазначив, що виправданим є таке втручання, яке: здійснюється згідно із законом, тобто у випадках передбачених національним законодавством, має законну мету, наприклад захист прав та інтересів дитини, є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В ході розгляду справи суд встановив, що малолітня дочка ОСОБА_2 перебуває під фактичною опікою лише матері, відповідач життям дочки не цікавиться, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Малолітня ОСОБА_2 бачила ОСОБА_3 лише один раз, вважає своїм батьком ОСОБА_4 , який опікується нею з дворічного віку.

Особа, яка свідомо не приймає участі у вихованні дитини, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось неповнолітня дитина залишились без батьківського піклування зі сторони рідного батька.

У пункті 54 рішення Європейський суд з прав людини нагадував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно своєї дочки і вважає його достатньо обґрунтованим та підготовленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин.

За таких умов, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав є законною та необхідною мірою для захисту інтересів неповнолітньої дитини.

За клопотанням позивача суд залишає за нею понесені судові витрати.

Керуючись статтями 164 - 167 Сімейного кодексу України, статтями 3,18 Конвенції про права дитини, статтями 12, 76-81, 141, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських правах відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий 24.10.2014 Ковельським РВ УДМС України у Волинській області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 22.11.2023.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК