Постанова

Іменем України

10 травня 2023 року

м. Київ

справа № 761/15251/21

провадження № 61-10366св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне агентство меліорації та рибного господарства України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, в складі судді Сіромашенко Н. В., від 20 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі судді Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., від 28 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі - ДАРГУ) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, у період з 2011 до 2015 року був виконавчим секретарем Української незалежної морської профспілки (далі - УНМП) як загальноукраїнської фахової професійної спілки, що об`єднує громадян України, яка активно захищала та захищає права українських моряків та рибалок у взаємодії з органами державної влади, в судових органах та міжнародних організаціях.

У 2017-2018 роках працював на посаді постійного представника Президента України в Автономній Республіці Крим.

Із 2019 року продовжує активну роботу в рамках УНМП над захистом прав українських моряків, зокрема, морських рибалок.

Також є блогером, громадським діячем, займається активною політичною діяльністю та постійно інформує громадськість про значущі події, зокрема й шляхом надання інтерв`ю, публікації статей та блогів у соціальній мережі «Фейсбук», а також на веб-сайтах у мережі Інтернет, таких як «Українська правда», «Цензор» тощо.

Під час своєї громадської та службової діяльності неодноразово стикався із діями та бездіяльністю ДАРГУ, які вкрай ймовірно спричиняли особливо тяжкі наслідки для національних інтересів України, юридичних осіб та громадян.

Зокрема, ним активно висвітлювалася у коментарях для засобів масової інформації, у соціальних мережах та блогах ситуація із загибеллю судна «Іван Голубець» внаслідок пожежі 19 липня 2019 року, яка є загальновідомою, зокрема, у вимірі відповідальності ДАРГУ та його уповноважених посадових осіб за загибель (втрату) цього об`єкту державної власності та загибель члена екіпажу судна ОСОБА_2 .

В подальшому він висвітлив у блогах та соціальних мережах критичну ситуацію із риболовним судном « Професор Михайло Александров ». Зокрема на сайті «Цензор» у мережі Інтернет 25 квітня 2020 року був розміщений його Блог «ІНФОРМАЦІЯ_11», доступний у вільному доступі. Подібного змісту також був написаний пост на сторінці в соціальній мережі «Фейсбук».

В якості підстав написання блогу ним було використано факти встановлені судами у справах № 513/1077/19 та № 991/2618/20, докази з матеріалів справи № 513/1077/19, де УНМП брала участь, а також наявні у відкритому та платному доступі матеріали авторитетного міжнародного веб-сайту MarineTraffic https://www.marinetraffic.com/, на якому містяться відомості про прапор власника, судновласника торговельних суден, а також, наявні у відкритому доступі матеріали офіційного веб-сайту російського морського регістру судноплавства https://rs-class.org/ щодо власника судна « Професор Михайло Александров » та його перебування у реєстрах РМРС.

Зокрема, на час публікації блогу, на сайті MarineTraffic судновласником (оператором) судна « Професор Михайло Александров » було зазначено « Alaska Fishing ».

Крім цього, під час написання блогу ним було використано інформацію про отримані службовими особами органів влади звернення компанії «Beautiul Scenery С.І.Т» до ДАРГУ та інших органів влади, у яких відповідно вказувалося на замах ДАРГУ та підконтрольної ДАРГУ державної компанії «FISHING COMPANY S.A.» на відчуження судна « Професор Михайло Александров » та описані чисельні порушення з боку цієї компанії.

Публікацій іншого змісту з питань втрати Україною власних риболовних суден, окрім публікацій щодо судна « Іван Голубець » та блогу щодо судна « Професор Михайло Александров », він не робив.

Однак, після публікації блогу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті ДАРГУ, який згідно загальнодоступних відомостей оперується ДАРГУ як центральним органом виконавчої влади, з`явилася публікація українською мовою з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», в якій зазначено, що:

«В ІНФОРМАЦІЯ_6 у мережі Інтернет на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук».

Належність ДАРГУ веб-сайту http://darg.gov.ua, на якому розміщено спірну публікацію, є очевидним та загальновідомим фактом. Також ця належність, зміст публікації та її розміщення у незмінному вигляді на сайті ДАРГУ

з 27 квітня 2021 року доведена звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21 квітня 2021 року

№ 169/2021.

Позивач зазначав, що в змісті публікації очевидно йдеться саме про нього, отже, стосується його прав і законних інтересів та спростування змісту його блогу щодо рибальського флоту України та судна « Професор Михайло Александров ».

При цьому, твердження публікації про те, що він нібито «поширює неправдиву інформацію про знищення риболовного флоту України, точніше про передачу судна « Професор Михайло Александров », яке належить українській державній компанії, іншому власнику», є очевидно неправдивим, а також, маніпулятивним й недостовірним та порушує його особисті немайнові права, включно із правом на поширення інформації. При цьому, таке твердження не посилається на конкретні його слова, тези та публікації, а тому, для необізнаного у його публікаціях читача носить загальний характер, який вкрай важко спростувати.

Зауважує, що ДАРГУ, розміщуючи публікацію на власному офіційному веб-сайті, діяло як суб`єкт владних повноважень, але з неправомірним та необґрунтованим виходом за межі таких повноважень, оскільки порядком оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 січня 2002 року № 3, не передбачене розміщення спростувань публікацій у засобах масової інформації, у зв`язку з чим, ним було спрямоване до ДАРГУ вимогу щодо спростування інформації від 02 травня 2020 року.

У вимозі він вказав на факт розміщення на сайті ДАРГУ публікації та приписи законодавства, зазначивши, що ДАРГУ розмістило відомості, які не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність, негативно впливають на ділову репутацію, порушують норми чинного законодавства. Також вказав на наявність копії листа судновласника від 28 квітня 2020 року до Кабінету Міністрів України, Рахункової Палати, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, ДАРГУ та власника, підписаного представником судновласника ( ОСОБА_6 (ОСОБА_6), в якому судновласник висловлює стурбованість позначенням судна « Професор Михайло Александров » в авторитетній морській пошуковій системі https://www.marinetraffic.com/ як такого, що нібито залежить структурі «Alaska Fishing» та має рік виготовлення 1970, а не 1999. Також в цьому листі судновласник вказує адресатам, що він нібито має інформацію про те, що власник намагається розірвати угоду про користування судном судновласником (раніше, ніж 31 жовтня 2021 року) та намагається «неправомірно продати судно за сміховинною ціною через власні контакти».

Крім того він вказав, що ДАРГУ зобов`язане опублікувати спростування вказаних ним тез публікації у такому самому режимі як було здійснене публікацію, тобто на сайті ДАРГУ та на сторінці ДАРГУ у мережі «Фейсбук».

У червні 2020 року отримав лист ДАРГУ від 03 червня 2020 року

№ 2-14-19/3363-20, в якому ДАРГУ не заперечувало факт публікації та її зміст, вказуючи при цьому, що відділ роботи із засобами масової інформації ДАРГУ здійснює свої повноваження як інформаційна служба органу державної влади відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» від 23 червня 1997 року № 539/97-ВР.

Позивач вважав, що посилання у листі на статтю 6 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації»

від 23 червня 1997 року № 539/97-ВР не є коректним, оскільки цей Закон визначає насамперед порядок висвітлення діяльності суб`єктів владних повноважень засобами масової інформації, а не інформаційну діяльність самих органів влади. Водночас, для висвітлення діяльності органів державної влади їх інформаційні служби мають право використовувати виключно такі форми підготовки та оприлюднення інформації, що передбачені частиною третьою статті 6 цього Закону.

Водночас у листі взагалі не було надано відповіді щодо того, чи буде ДАРГУ розміщувати запропоноване спростування публікації, а якщо не буде - то чому. Також у листі не вказувалися та не коментувалися ключові питання, висвітлені у блозі, зокрема, як саме на авторитетному сайті MarineTraffic з`явилася інформація про іншого власника судна та іншу дату його побудови, та які відносини власник і ДАРГУ мають із компанією «Alaska Fishing».

Спростування публікації ДАРГУ здійснене не було, не надано доказів на спростування, викладеної у блозі інформації, та що опубліковані в публікації відомості відповідають дійсності, не вказано у листі жодної причини відмови у публікації, зазначеного у вимозі спростування, не враховано, що публікація нібито спростувала оціночні судження блогу, що взагалі заборонене законом, а запропонований ним інший текст, якій відображав би його позицію щодо знищення риболовного флоту та відповідних ризиків щодо судна « Професор Михайло Александров », ДАРГУ не розмістила, при цьому публікація з часу свого розміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 року та до часу подання позову перебуває на веб-сайті ДАРГУ та жодних змін до неї не вносилося.

За таких обставин позивач вважав, що неправомірні дії ДАРГУ із розміщення публікації на власному офіційному веб-сайті, а також бездіяльність ДАРГУ, а саме: нездійснення спростування або корегування публікації, не внесення змін до публікації або не видалення публікації після отримання його вимоги, ухилення від належного розгляду вимоги істотно порушили його права, гарантовані Конституцією України та серед іншого, завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 150 000 грн та просить стягнути з відповідача.

Крім того ОСОБА_1 просив суд:

- визнати розміщену з ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сайті ДАРГУ в мережі Інтернет публікацію: «ІНФОРМАЦІЯ_8» такою, що є у цій частині неправдивою та порушує його права та законні інтереси, заборонити ДАРГУ розповсюдження цієї публікації у зазначеній частині;

- визнати неправомірними дії ДАРГУ із розміщення в мережі Інтернет на власному веб-сайті вказаної публікації, як такі, що є упередженими та дискримінаційними, здійснені з перевищенням повноважень агентства, є формою цензури його наукової творчості, є формою політичних переслідувань та протиправним спростуванням його оціночних суджень;

- визнати неправомірною відмову ДАРГУ в наданні йому права на відповідь на зазначену публікацію та наданні йому права на спростування цієї частини зазначеної публікації та зобов`язати ДАРГУ розмістити на своєму веб-сайті в мережі Інтернет публікацію, вказану ним ДАРГУ у вимозі щодо спростування інформації від 02 травня 2020 року:

«ІНФОРМАЦІЯ_9 »

ІНФОРМАЦІЯ_10»;

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що опублікована ДАРГУ в мережі Інтернет

ІНФОРМАЦІЯ_4 року інформація на підставі електронного листа компанії «Fishing Company S.A.» від 24 квітня 2020 року, яку ОСОБА_1 просить визнати неправдивою та спростувати, є по своїй суті критичною оцінкою дій позивача з наданням відповіді на його публікацію.

Така інформація є результатом вираження суб`єктивної оцінки відповідачем та фактично коментарем зазначеного листа компанії.

При цьому поширення інформації ДАРГУ повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел, зважаючи на правовий статус відповідача, його публічність.

Враховуючи, що інформація, яку просить спростувати ОСОБА_1 , по своїй суті стосується інформуванням громадськості про суспільно значимі події, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Також суди врахували, що листом від 03 червня 2020 року ДАРГУ надало ОСОБА_1 змістовну відповідь на його вимогу про спростування інформації, зокрема, щодо проведення розслідування аварійної події риболовного судна «Іван Голубець», за результатами розгляду якого відповідач планує завершити усі процедури та отримати компенсацію за втрачене судно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду. У листопаді 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц, від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц,

від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також вказує на порушення судами норм процесуального права, що виявилось у не дослідженні зібраних у справі доказів, необґрунтованому відхиленні клопотань щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та встановленні обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній публікації відповідача мітяться тези, які можуть бути підтверджені або спростовані.

Суди не обґрунтували правомірність відмови позивачу у відповіді на публікацію, не дослідили неправомірність публікації центральним органом виконавчої влади.

Вказує, що ДАРГУ на своєму офіційному сайті могло поширювати лише офіційну інформацію, а оціночні судження не можуть бути офіційною інформацією. Крім того, відповідач, як неполітичний орган влади, не мав права робити жодні публікації політичного характеру.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу та відповідь на відзив

У грудні 2022 року ДАРГУ подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилалось на те, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових.

Вказує, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не заперечував, що є блогером, громадським діячем, займає активну політичну діяльність та постійно інформує громадськість про значущі події, тобто неминуче відкриває свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що ДАРГУ не коментує доводи касаційної скарги про те, що орган державної влади взагалі не має право оприлюднювати оціночні судження про позивача, як колишньої посадової особи.

Крім того просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Фактичні обставини справи встановлені судами

25 квітня 2020 року ОСОБА_1 у мережі Інтернет розмістив блог «ІНФОРМАЦІЯ_11», в якому зазначав, зокрема наступне:

«ІНФОРМАЦІЯ_12

ІНФОРМАЦІЯ_13.

ІНФОРМАЦІЯ_14.

ІНФОРМАЦІЯ_15ІНФОРМАЦІЯ_16

ІНФОРМАЦІЯ_17.

ІНФОРМАЦІЯ_18.

ІНФОРМАЦІЯ_19...

ІНФОРМАЦІЯ_20».

ІНФОРМАЦІЯ_4 року в мережі Інтернет на своєму сайті відповідач розмістив публікацію наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_21.

ІНФОРМАЦІЯ_22ІНФОРМАЦІЯ_23

ІНФОРМАЦІЯ_24.

ІНФОРМАЦІЯ_25».

Позивач поштовим відправленням спрямував на адресу відповідача вимогу від 02 травня 2020 року щодо спростування інформації, в якій ОСОБА_1 зокрема вказував, що розміщуючи публікацію на власному офіційному веб-сайті, відповідач діяв саме як суб`єкт владних повноважень, але з неправомірним та необґрунтованим виходом за межі таких повноважень, оскільки Порядком оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 січня 2002 року № 3, не передбачене розміщення спростувань публікацій у засобах масової інформації. Також завідомо не відповідає дійсності інформація, що він нібито «поширює неправдиву інформацію про знищення риболовного флоту України, точніше про передачу судна « Професор Михайло Александров », яке належить українській державній компанії, іншому власнику» та зазначені відомості принижують його честь та гідність, негативно впливають на його ділову репутацію, порушують приписи Конституції України, ЦК України, Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-ХІІ. Крім того, як вбачається із наявної у нього та завідомо наявної у ДАРГУ копії листа судновласника від 28 квітня 2020 року до Кабінету Міністрів України, Рахункової Палати, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, ДАРГУ та власника, підписаного представником судновласника ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), судновласник висловлює стурбованість позначенням судна у авторитетній морській пошуковій системі https://www.marinetraffic.com/ як такого що нібито належить структурі «Alaska Fishing» та має рік виготовлення 1970, а не 1999. Також, у цьому листі судновласник вказує адресатам, що він нібито має інформацію про те, що власник намагається розірвати угоду про користування судном судновласником раніше, ніж 31 жовтня 2021 року та намагається «неправомірно продати судно за сміховинною ціною через власні контакти». Вважає, що поширена інформація про ймовірність передачі судна іншому власнику за таких умов не може бути охарактеризована публічно як завідомо неправдива, адже, версію про ймовірність передачі Судна офіційно висловлюють зацікавлені структури, прямо пов`язані з Судном, що прямо випливає з витягу, а саме - судновласник. Тоді як, ДАРГУ та власник, завідомо маючи вказаний лист судновласника, не виправили публікацію, зокрема в частині, що стосується його прав, а також, що за визначенням не може бути названа неправдивою інформація про знищення риболовного флоту України, адже, як відомо з відкритих джерел, станом на червень 2019 року у державній власності України залишилося лише чотири океанічних риболовних судна, що у наступному, в липні 2019 року одне з цих суден, а саме, « Іван Голубець », загинуло за обставин, що як мінімум не виключають вину в його загибелі ДАРГУ та його службових осіб, що це серед іншого підтверджується рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2020 року у справі № 513/1077/19, яке набуло чинності та відомо у ДАРГУ, яке у цій справі було залучено, як заінтересована особа.

А отже, в умовах коли з чотирьох вищевказаних суден протягом року одне загинуло, а щодо іншого з`являється інформація про можливість його неправомірного відчуження - теза про «знищення риболовного флоту України» не може називатися неправдивою інформацією. Крім цього, згідно статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року № 2782-ХІІ, зважаючи що ДАРГУ не має та не може мати доказів того, що опубліковані в публікації вищевказані відомості відповідають дійсності, та навпаки - завідомо знає про їх недостовірність, ДАРГУ зобов`язана на його вимогу, як заявника, опублікувати спростування вказаних ним тез публікації у такому самому режимі як було здійснене публікацію, тобто на сайті ДАРГУ http://darg.gov.ua/ та на сторінці ДАРГУ у мережі «Фейсбук», а саме, інформаційний матеріал аналогічного вищевказаній публікації «ІНФОРМАЦІЯ_28».

Листом від 03 червня 2020 року № 2-14-19/3363-20 на звернення позивача

від 04 травня 2020 року № 19/8576 про спростування інформації, ДАРГУ повідомило, що Відділ роботи із засобами масової інформації Держрибагентства здійснює свої повноваження як інформаційна служба органу державної влади відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». Судно « Професор Михайло Александров » впродовж останніх років незмінно належить державній риболовецькій компанії «Fishing Company S.A.» (свідоцтво про право власності № 237 від 17 вересня 2015 року), що підтверджується офіційним листом від державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» від ІНФОРМАЦІЯ_4 року № 01-27/135 та підкріплюється витягом з бази даних Equasis від 24 квітня 2020 року (додається). Відсутність змін в частині зареєстрованого власника судна підтверджується листом капітана Чорноморського рибного порту

від ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Також відповідно до статті 22 Кодексу торговельного мореплавства України технічний нагляд за морськими суднами, незалежно від форм власності судна і його власника та їх класифікаціях, здійснюються класифікаційним товариством, обраним судновласником. Відповідно до умов типового договору бербоут-чартеру, фрахтувальник уповноважений розпоряджатися судном протягом терміну дії бербоут-чартеру на свій розсуд на правах власника. Відповідно, «Beautiful Scenery С.І.Т.», як фрахтувальник судна « Професор Михайло Александров », має право обирати класифікаційне товариство на власний розсуд. Звертає увагу, що російський морський регістр судноплавства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України виключено з переліку класифікаційних товариств, що здійснюють технічний нагляд за суднами, які мають право плавати під прапором України. Компанія «Beautiful Scenery С.І.Т.» є фрахтувальником судна «Професор Михайло Александров» з 2004 року - дати укладання першого договору бербоут-чартеру. Але дана компанія не експлуатувала дане судно самостійно, а передала його в суббербоут чартер. Через низку порушень, допущених фрахтувальником під час експлуатації судна, виникла конфліктна ситуація, яка спонукала власника судна направити повідомлення фрахтувальнику про дострокове розірвання договору бербоут-чартету. Фрахтувальник, зі свого боку, намагаючись вирішити питання продовження договору експлуатації судна, звернувся до Кабінету Міністрів України та інших органів державної влади, застосовуючи некоректну інформацію з сайту Маrіnе Тгаffic. На звернення «Fishing Company S.A.» до інформації, розміщеної на сайті Маrіnе Тгаffic, внесено зміни та опубліковано коректну інформацію щодо зареєстрованого власника судна (Owner) « Професор Михайло Александров » компанії «Fishing Company S.A.», а також менеджера (Ship manager) судна: компанію-фрахтувальника «Beautiful Scenery С.І.Т.». В пункті Ship manager (коректний переклад «Менеджер судна», а не «Власник судна») була зазначена правдива інформація щодо розміщення фрахтувальника судна « Професор Михайло Александров » - компанії «Beautiful Scenery С.І.Т.»: Neocleous House, PO Box 50613, 195, Archiepiskopou Makariou III Avenue, 3030 Limassol, Cyprus . Станом на 22 травня 2020 року відповідно до витягу із сайту від стеження місцезнаходження суден Маrіnе Тгаffic (додається) власником судна « Професор Михайло Александров » є « Fishing Company S.A. », а фрахтувальником - компанія «Beautiful Scenery С.І.Т.». Також там зазначено коректну дату виготовлення судна - 1999 рік. Крім того, риболовне судно ВАТМ «Іван Голубець» у липні 2019 року під час буксирування затонуло біля берегів Ісламської Республіки Мавританія внаслідок пожежі, яка сталась

19 липня 2019 року. Розслідування аварійної події відповідно до Кодексу міжнародних стандартів проводиться Грузією (як державою прапора), та Ісламською Республікою Мавританія (як прибережною державою). Держрибагентство очікує на відповідні результати, після чого планується завершити усі процедури та отримати компенсацію за втрачене судно. Предметом судового провадження № 513/1077/19 було оголошення особи померлою та встановлення факту смерті. Держрибагентство завжди відкрите для комунікації з громадськістю та готове надавати всі необхідні роз`яснення та уточнення.

Позивач вказував, що під час написання блогу ним, серед іншого, було використано інформацію про отримані службовими особами органів влади звернення компанії «Beautiul Scenery С.І.Т.» до ДАРГУ та інших органів влади, у яких відповідно вказувалося на замах ДАРГУ та підконтрольної ДАРГУ державної компанії «Fishing Company S.A.» відчуження Судна та описуються чисельні порушення з боку цієї компанії, який міститься в матеріалах справи.

Підставою для розміщення на сайті Держрибагентства зазначеної публікації став електронний лист Компанії «Fishing Company S.A.» від 24 квітня

2020 року, з якого вбачається, що інформація, яку поширював в мережі Інтернет позивач, не відповідає дійсності, про що надано копію електронного листа Компанії з доданими до нього документами.

Так, окрім вказаної у зазначеному листі відповідача від 03 червня 2020 року інформації, з листа компанії «Fishing Company S.A.» від 24 квітня 2020 року відносно листа компанії «Beautiul Scenery С.І.Т.» від 24 квітня 2020 року щодо судна ВАТМ «Професор Михайло Александров», за підписом Директора компанії «Fishing Company S.A.» Коломійченка А. до Т.в.о. Голови Держрибагенства, Прем`єр-міністра України Шмигаля Д. А., Голови Рахункової Палати України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, «Beautiul Scenery С.І.Т.» також вбачається, що зареєстрованим власником судна ВАТМ « Професор Михайло Александров є Компанія «Fishing Company S.A.», єдиним акціонером Компанії є Державне агентство рибного господарства.

Компанія «Beautiul Scenery С.І.Т.» (Кіпр) («Фрахтувальник») є фрахтувальником Судна, починаючи з 2004 року, коли було укладено перший договір бербоут-чартеру (фрахтування) Судна. Однак, дана компанія ніколи не експлуатувала це Судно самостійно, та є лише посередником, фактично передавши Судно далі в суббербоут чартер Sealord Charters Limited (Нова Зеландія) («Субфрахтувальник»), яка і оперує Судном на теперішній момент в районі Нової Зеландії.

Щодо поширення компанією «Beautiul Scenery С.І.Т.» інформації щодо зміни власника судна « Професор Михайло Александров » зазначено, що це є відвертою провокацією з боку Фрахтувальника з метою дискредитації менеджменту «Fishing Company S.A.» та досягнення Фрахтувальником власних корисливих цілей продовження посередницької експлуатації судна та унеможливлення укладення прямого контракту судновласником з компанією, що безпосередньо експлуатують судно. Відповідно до наявних документів судновласником є Державна риболовецька компанія «Fishing Company S.A.», підтвердженим чого є відповідне свідоцтво. Крім того, на це вказує і витяг із бази даних Equasis станом на 24 квітня 2020 року, судно через карантинні заходи в Новій Зеландії знаходиться на рейді біля порту прописки Субфрахтувальника.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист гідності, честі та ділової репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі

№ 428/3780/20-ц, від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20,

від 25 травня 2022 року у справі № 185/871/18 зазначено, що чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 25 квітня 2020 року

ОСОБА_1 в мережі Інтернет на сайті «Цензор.НЕТ» у розділі «Блоги» розмістив публікацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», яка стосувалася риболовного флоту України та діяльності ДАРГУ.

У відповідь, ДАРГУ ІНФОРМАЦІЯ_4 року на своєму сайті розмістило публікацію, в якій, з наведенням відповідного обґрунтування, надало власну оцінку питанням порушеним у блозі ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати публікацію на сайті ДАРГУ ІНФОРМАЦІЯ_4 року неправдивою та такою, що порушує його права і законні інтереси, визнати неправомірними дії із розміщення вказаної публікації, заборонити розповсюджувати її, відшкодувати моральну шкоду та визнати неправомірною відмову ДАРГУ в наданні йому права на відповідь.

Визначаючи характер спірних висловлювань, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно вважав опубліковану ДАРГУ на своєму сайті в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_4 року інформацію відповіддю на публікацію ОСОБА_1 .

Піднімаючи у своєму загальнодоступному блозі в мережі Інтернет суспільно-важливу тему, зокрема щодо існування риболовного флоту України,

ОСОБА_1 вочевидь мав зважати, що орган, уповноважений на реалізацію державної політики в цій сфері, має право у такий самий спосіб публічно висловити свою позицію (надати пояснення, коментар) щодо порушеного питання з її відповідним обґрунтуванням.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений права продовжувати публічну дискусію з порушеного питання, а у випадку наявності в нього відомостей щодо вчинення правопорушення звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів.

Правильним є також висновок судів про те, що у листі від 03 червня 2020 року ДАРГУ надало ОСОБА_1 змістовну відповідь на його вимогу про спростування інформації, а сам факт незгоди позивача із вказаною відповіддю не може бути підставою для задоволення позову, оскільки порушень вимог чинного законодавства зі сторони відповідача не встановлено.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили неправомірність публікації центральним органом влади підлягають відхиленню, оскільки ДАРГУ має право оприлюднювати на своєму на своєму веб-сайті інформацію про власну діяльність.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду

від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц, від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц, від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), на які посилався заявник у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги, які спрямовані на переоцінку доказів, підлягають відхиленню, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті

411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Передбачені процесуальним законом підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, про що просив ОСОБА_1 , відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович