Справа № 456/1399/22 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2271/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Кулик Т.А. та адвоката Доарме В.С. представників ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року адвокат Доарме Валерій Семенович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства (ПАТ) «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 , в якій просив суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» шкоду понесену у зв`язку з діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я та придбання лікарських засобів в сумі 260 000 грн., а з відповідача ОСОБА_2 - шкоду, яка не покривається страховою виплатою, у зв`язку з діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я та придбання лікарських засобів в сумі 110 151 грн. 92 коп., на витрати викликані необхідністю стороннього догляду за період з 04.03.2021 року по 30.04.2022 року в сумі 64 439 грн.; на додаткові витрати викликані необхідністю стороннього догляду на період з 01.03.2022 року щомісячно по 4 785 грн.; моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що05.11.2020 року біля 17 год. на автодорозі Н10 (автомобільний шлях національного значення Стрий - Івано Франківськ-Чернівці пропускний пункт Мамалига) на ділянці, що проходить через автомобільний міст через річку Стрий у м. Стрий Львівської області, мала місце дорожньо транспортна пригода (ДТП) під час якої водій автомобіля «ЗАЗ 110307», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, через що лікувався стаціонарно у КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» з 05.11.2020 по 16.12.2020 та з 19.07.2021 по 30.07.2021, у війсково медичному клінічному центрі Західного регіону з 16.12.2020 по 31.12.2020, з 04.02.2021 по 15.02.2021 та з 07.02.2022 по 12.02.2022; проходив лікувальну реабілітацію у центрі відновного лікування «Модричі» з 07.04.2021 по 28.04.2021.

За фактом даної дорожньо транспортної пригоди зареєстровано кримінальне провадження №0000934 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, рішення у якому ще не прийнято.

Цивільноправова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «ЗАЗ110307» р.н. НОМЕР_1 на момент страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування № АР 8690662, однаклистом № 1729 від 30.11.2021 ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомила про необхідність надання додаткових документів та про зупинення розгляду справи: з посиланням на те, що на даний час немає документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження.

Зверталось увагу на те, що на придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію позивачем було витрачено 370 151 грн. 92 коп. Позивач вважає, що оскільки ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС» становить 260 000 грн., то різницю між повною сумою витрат та страховою виплатою у розмірі 110 151,92 грн. має сплатити заподіювач шкоди ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 1195 ЦК України позивач починаючи з 04.03.2021 у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями потребує щомісячно половини мінімальної заробітної плати встановленої на день виплати на постійний сторонній догляд, чверті мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо), тобто - щомісячно 3/4 мінімальної заробітної плати.Всього на додаткові витрати викликані необхідністю стороннього догляду за період з 04.03.2021 по 30.04.2022 має бути відшкодовано 64 439 грн. В подальшому з 01.03.2022 щомісячно має відшкодовуватись по 4 785 грн.

Також внаслідок тілесних ушкоджень позивач зазнав фізичного болю. Окрім цього, його моральні страждання полягають і у тому, що він усвідомлює неможливість відновлення свого попереднього стану. Його життєві переживання є довічними та нескінченними, а тому розмір моральної шкоди він оцінює у 200 000 грн. (том 1, а.с. 1-11).

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, у якому просив у задоволенні первісного позову відмовити і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість ремонту автомобіля у розмірі 6 852 грн. та 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 покликався на те, що первісний позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог про відшкодування шкоди посилається на ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Однак, у даному випадку ДТП мало місце виключно з вини велосипедиста ОСОБА_1 , який керуючи технічно несправним велосипедом, експлуатація якого з вказаними недоліками на автодорозі заборонена, грубо порушуючи ПДР при виїзді на ліву смугу руху створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків. У нього як водія не було технічної можливості уникнути ДТП, оскільки за законами фізики автомобіль який рухається з певною швидкістю неможливо негайно зупинити. Він рухається певний час по інерції, проїжджаючи якусь відстань навіть з повністю заблокованими колесами, що є непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з велосипедистом не залежало від нього. При завдані шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили. Також згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня його вини розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як грубу необережність може бути враховано у тому числі нехтування ПДР. Тому у задоволені первісного позову слід відмовити.

Зазначалося, що у межах розслідування кримінального провадження №0000934, встановлено, що ДТП сталося з вини велосипедиста ОСОБА_1 , який порушив вимоги п.п.10.1 та 11.14 ПДР України. Окрім цього, таким також було порушено і п. 31.4 та п. 6.6.а ПДР України.

Внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль, на відновлювальний ремонт якого ОСОБА_2 витратив 6 852 грн.

Також внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав сильний стрес, хвилювався за здоров`я та життя потерпілого, а також з приводу порушеного кримінального провадження, затрачав час та кошти на адвокатів, а тому завдану моральну шкоду оцінює у 500 000 грн. (том 2, а.с. 71-73).

Оскаржуваним рішенням первісний позов ОСОБА_1 частково задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пов`язану з лікуванням у розмірі 260 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пов`язану з лікуванням не покриту страховим відшкодуванням у розмірі 106 538 гривень 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, за період з 04.03.2021 року по 30.04.2022 року в розмірі 64 439 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування додаткових витрат стороннього догляду 4 785 гривень щомісячно починаючи з дня звернення до суду 13.05.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП відмовлено (том 3, а.с. 64-72).

Вищезгадане рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі, а його зустрічний позов задовольнити, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає неправильним висновок суду щодо розміру шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 106 538 грн. 80 коп., «посилаючись на те, що відповідач жодним чином не спростовує таку суму», та вважає, що «суд зобов`язаний був дослідити докази надані позивачем».

Постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди в частині роз`яснень щодо витрат на сторонній догляд за потерпілим вважає «застарілою», однак в іншій частині доводів апеляційної скарги вважає, що суд неправомірно не взяв до уваги пункт 2 цієї Постанови, який передбачає, що за певних обставин (за наявності вини потерпілого) розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування може бути зменшено або у відшкодуванні шкоди може бути відмовлено у повному обсязі.

Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, оскільки «згідно з правилами дорожнього руху велосипед є транспортним засобом колісного механічного типу … Велосипедист вважається водієм велосипеда, він зобов`язаний дотримуватися правил дорожнього руху і несе відповідальність за їх недотримання і за безпеку руху» (том 3, а.с. 78-83).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників потерпілого Кулика Ю.М., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Матеріали справи не містять жодних спростувань, заперечень, розрахунків тощо доводів позивача про понесення ним витрат, які пов`язані з діагностикою, лікуванням і реабілітацією потерпілого у закладах охорони здоров`я та придбання ним лікарських засобів, 260 000 грн. з яких оскаржуваним рішенням стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» (як страховика), а решту (у розмірі 106 538 грн. 80 коп.) з ОСОБА_2

ПАТ «Страхова група «ТАС», як відповідач, рішення суду не оскаржувало.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищезгаданих витрат останнього у розмірі саме 106 538 грн. 80 коп. до уваги прийматися не можуть.

У апеляційній скарзі відсутні посилання «на будь-які закони чи нормативні документи», які б спростовували висновки суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду потерпілого (позивача), а тому доводи апеляційної скарги про «застарілість» роз`яснень про розмір відшкодування згаданих витрат, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, також до уваги прийматися не можуть.

Статтею 1193 ЦК України (який є чинним з 01.01.2004 року) встановлено, що у випадку, коли груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується (лише!) (частина 2), а у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (зокрема і викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), вина потерпілого взагалі не враховується.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (в частині наявних у ньому роз`яснень про можливість відмови у відшкодуванні шкоди у повному обсязі) також до уваги прийматися не можуть.

Велосипед (яким під час ДТП керував позивач) не є джерелом підвищеної небезпеки - на відміну від автомобіля, яким під час ДТП керував відповідач ОСОБА_2 , який є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на шкоду, заподіяну цим автомобілем, поширюються норми права, які передбачають відповідальність за заподіяну шкоду незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Відтак, на шкоду, заподіяну велосипедом, поширюються норми права, які передбачають доведення вини велосипедиста. В той же час, станом на час ухвалення судом оскаржуваного рішення постанова про закриття кримінального провадження від 31.08.2022 року, якою ОСОБА_2 обґрунтовував свої позовні вимоги за зустрічним позовом, в судовому порядку вже була скасованою (що апелянт визнає), а кримінальне провадження за фактом ДТП направлено на новий розгляд, результати якого на даний час ще не відомі.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд неправомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Стрийського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.