Справа № 461/2760/22 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2461/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача адвоката Шала Р.М., представника відповідача Львівської митниці Риб`як В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/2760/22 за апеляційними скаргами: представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - адвоката Шали Ростислава Михайловича, Державної казначейської служби України, Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Львівської митниці, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

08 червня 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шала Р.М., звернуся до суду із позовом до Львівської митниці, Державної Казначейської служби України в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 400 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої незаконним складенням Львівською митницею щодо ОСОБА_2 протоколу про порушення митних правил №1644/20900/21 від 26.08.2021 року та незаконним вилученням Львівською митницею належного Lesinski Mieczyslaw Eugeniusz автомобіля марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 і свідоцтва про реєстрацію до автомобіля.

В обґрунтування позову зазначає, що 26.08.2021року позивач перетинав державний кордон між Україною та Республікою Польща, в`їжджаючи на територію України через пункт пропуску Рава-Руська. Під час перетину кордону працівниками митного посту "Рава-Руська" Львівської митниці було складено протокол про порушення митних правил №1644/20900/21 від 26.08.2021 за порушення митних правил, передбачених ч.6 ст.481 Митного кодексу України, оскільки ОСОБА_2 10.09.2018 ввіз на митну територію України в митному режимі "тимчасове ввезення до 1 року" транспортний засіб марки MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", VIN-код НОМЕР_4 та станом на 26.08.2021 вказаний транспортний засіб за межі митної території України не вивезено та в інший митний режим не поміщено. Окрім того, позивач зазначив, що працівниками митного органу 26.08.2021 вилучено належний йому на праві власності автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", VIN-код НОМЕР_2 , рік випуску: 2012, двигун дизельний, об`єм 1995,00 см куб., на якому він здійснював перетин державного кордону України.

Позивач повідомив, що постановою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/7530/21 від 11.11.2021 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.03.2022 року апеляційну скаргу Львівської митниці залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 11.11.2021року залишено без змін.

Позивач стверджує, що протиправною поведінкою працівників Львівської митниці йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пригніченому настрої, тривожності та неспокою, неможливості ведення звичного життя. Просить позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - адвокат Шала Ростислав Михайлович , Державна казначейська служба України та Львівська митниця.

Представник позивача-адвокат Шала Р.М. в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам процесуального права щодо обґрунтованості, в частині стягнення коштів є незаконним. Стверджує, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Зокрема судом не взято до уваги, що моральної шкоди позивачу завдано не лише у зв`язку із неправомірним складенням протоколу про порушення митних правил, а що найглибших душевних страждань позивач зазнав перш за все у зв`язку з очевидним надуманим характером притягнення його до адміністративної відповідальності та вочевидь необґрунтованим вилученням належного йому на праві власності транспортного засобу і свідоцтва про його реєстрацію. Впродовж усього часу від моменту складення протоколу до прийняття Львівським апеляційним судом постанови від 16.03.2022 року позивач відчував глибокі душевні страждання, був позбавлений можливості вести звичне життя, однак суд, визначаючи розмір моральної шкоди зазначеного не врахував. Рішення про стягнення коштів з Державної казначейської служби не відповідає вимогам чинного законодавства, якими регламентовано порядок стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди завданої особі незаконним діями чи бездіяльністю органів державної влади, оскільки таке стягнення здійснюється з Державного бюджету України. Просить рішення суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір моральної шкоди в сумі 400000 грн. та стягнути їх з Державного бюджету України.

Львівська митниця в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, оскільки стягуючи моральну шкоду в розмірі 5000 грн., суд першої інстанції не навів причинно-наслідкового зв`язку між діями Львівської митниці та моральними стражданнями позивача. Звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою працівників митниці, а також не довів факту заподіяння моральної шкоди. Також не погоджується з розміром стягнутих судом витрат на правничу допомогу, вважає, що такий є завищеним для даної категорії справ. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Державна казначейська служба в апеляційній скарзі зазначає, що судом безпідставно визначено спосіб відновлення прав позивача через стягнення з Державної казначейської служби за рахунок державного бюджету України моральної шкоди. Такий спосіб захисту не відповідає встановленому законом порядку, а також правовому висновку висловленому у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16. Зазначає, що Державна казначейська служба не може бути відповідачем у даній справі, оскільки жодних прав позивача не порушувала. Наявність у казначейства повноважень щодо стягнення коштів з державного бюджету чи органу державної влади не може бути підставою для залучення до участі у справі відповідачем, а тим більше підставою для стягнення шкоди, якої воно не завдавало. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що сам факт скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правової відповідальності і не може бути доказом того, що дії/бездіяльність відповідачів заподіяли йому моральну шкоду. Стверджує, що позивач не довів наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Також не погоджується з розміром витрат на правову допомогу, яку стягнув суд. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

24 жовтня 2022 року від Львівської митниці надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - адвоката Шали Ростислава Михайловича, в якому просить залишити скаргу без задоволення з покликанням на безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача адвоката Шала Р.М. на підтримання доводів своєї апеляційної скарги та спростування доводів інших апеляційних скарг, пояснення представника Львівської митниці Риб`як В.О. в підтримання доводів своєї апеляційної скарги та спростування доводів апеляційної скарги представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - адвоката Шали Ростислава Михайловича та Львівської митниці підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає задоволенню повністю.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26 серпня 2021 року о 18 годині 22 хвилин в зону митного контролю по смузі руху «зелений коридор» пункту пропуску «Рава-Руська-Хребене» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці, в напрямку «в`їзд в Україну», в`їхав транспортний засіб марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », VIN-код НОМЕР_5 , яким LESINSKI (ЛЕСІНСКІ) MIECZYSLAW (МЕЧИСЛАВ) EUGENIUSZ (ЄВГЕНІЙ) слідував у приватну поїздку з Республіки Польща до України в якості водія. Під час проходження митного контролю та митного оформлення вищезазначеного транспортного засобу, після проведення перевірки у відповідності до інформації електронної бази ЄАІС «Перетин кордону транспортним засобом», а також спрацювання АСАУР, встановлено, що LESINSKI (ЛЕСІНСКІ) MIECZYSLAW (МЕЧИСЛАВ) EUGENIUSZ (ЄВГЕНІЙ) ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» 10.09.2018 о 16:30:19, через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС транспортний засіб марки MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », VIN-код НОМЕР_4 . Згідно даних програмно-інформаційного комплексу АСМО «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), вищевказаний транспортний засіб з митної території України, станом на 26 серпня 2021 року гр. Республіки Польщі LESINSKI (ЛЕСІНСКІ) MIECZYSLAW (МЕЧИСЛАВ) EUGENIUSZ (ЄВГЕНІЙ) не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений. На момент перетину кордону, у відповідності до ст. 460 Митного кодексу України, зазначеною особою жодних документів з приводу аварії чи дії обставин непереборної сили подано не було. З приводу не вивезення за межі митної території України вищевказаного транспортного засобу гр. Республіки Польщі LESINSKI (ЛЕСІНСКІ) MIECZYSLAW (МЕЧИСЛАВ) EUGENIUSZ (ЄВГЕНІЙ) до митного органу не звертався та в усному чи письмовому порядку задекларував про відсутність у нього коштів на момент перетину кордону для забезпечення сплати штрафу. У зв`язку з вищезгаданим, 26 серпня 2021 року щодо LESINSKI (ЛЕСІНСКІ) MIECZYSLAW (МЕЧИСЛАВ) EUGENIUSZ (ЄВГЕНІЙ) було складено протокол про порушення митних правил №1644/20900/21.

Цього ж дня, 26 серпня 2021 року працівниками Львівської митниці у LESINSKI MIECZYSLAW EUGENIUSZ було вилучено автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », VIN-код НОМЕР_5 та свідоцтво про реєстрацію до нього.

Постановою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/7530/21 від 11 листопада 2021 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 481 МК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Було вирішено вилучений автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », VIN-код НОМЕР_5 , та свідоцтво про реєстрацію до нього повернути LESINSKI MIECZYSLAW EUGENIUSZ або уповноваженій ним особі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2022 року апеляційну скаргу Львівської митниці залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду міста Львова від 11 листопада 2021 року без змін.

Постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), суд прийшов до висновку про наявність підстав вважати доведеним факт завдання останньому моральної шкоди спричиненої незаконними діями працівників Львівської митниці.

З таким висновком колегія суддів погоджується, в той же час колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, а також з тим, що згадана сума моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, з наступних причин.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

За змістом частини 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абзацу 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення».

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що дії працівників Львівської митниці щодо складання відносно LESINSKI MIECZYSLAW EUGENIUSZ 26 серпня 2021 року протоколу про порушення митних правил є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол було складено незаконно.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути на його користь 400000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок незаконного складення Львівською митницею про порушення митних правил №1644/20900/21 від 26 серпня 2021 року та незаконного вилучення Львівською митницею належного йому автомобіля марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » і свідоцтво про реєстрацію до автомобіля, однак колегія суддів вважає не доведеним з його сторони факту завдання моральної шкоди в заявленому ним розмірі.

В той же час, колегія суддів враховуючи характер спричинених позивачу моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним складанням на нього протоколу, що призвели до порушення його нормального життєвого укладу, пригніченого настрою, тривожності та неспокою, неможливість ведення звичного життя та прикладення зусиль для захисту своїх прав, вважає визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн таким, що не відповідає принципу розумності і справедливості, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити позивачу розмір моральної шкоди в такій сумі, яка б відповідала таким вимогам, а саме 20000 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, чим фактично позов задоволено до Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава інтереси якої представляє відповідний орган державної влади. Такими органами у зазначеній справі є Львівська митниця (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах у резолютивній частині судових рішень не повинні міститися відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанцій уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відтак, оскаржуване судове рішення слід змінити в частині розміру моральної шкоди, а також способу відшкодування позивачу моральної шкоди.

Щодо розміру витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн за розгляд цієї справи в суді першої інстанції, колегія суддів враховуючи їх дійсність, необхідність, відповідність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для їх стягнення саме в згаданому розмірі.

Згідно з ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - адвоката Шали Ростислава Михайловича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2022 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 20 000грн.(двадцять тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк