У Х В А Л А

19.05.2023 Справа №607/8594/23

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О.Я., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. про визнання права власності.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суддя зазначає, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки не повністю відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У позовній заяві позивачка заявила одну вимогу майнового характеру: визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно: частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684, 00 грн, а тому 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1073,6 грн.

При цьому, позивачем не визначено ціну позову, що унеможливлює розрахувати суму судового збору.

Окрім цього, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

При цьому відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору, є звіт про оцінку майна. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно п. а ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відсутність належних доказів на підтвердження вартості спірного майна позбавляє суд можливості встановити дійсну ціну позову.

Щодо посилання позивачки на звільнення її від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 та п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», то суд роз`яснює наступне.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються саме громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

ОСОБА_1 є мамою малолітньої ОСОБА_2 , а тому, як законний представник дитини, в процесуальному статусі позивача вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності

на спадкове майно. Тобто, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду не в інтересах інших осіб, а в інтересах власної дитини, яка в силу свого віку не може самостійно виступати позивачем у справі.

Отож, посилання ОСОБА_1 на застосування до виниклих правовідносин п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає помилковим.

Конституційний Суд України в рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 надав офіційне тлумачення п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», й відзначив, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, перелік котрих наведено в ст. 56 ЦПК України «Участь в цивільному процесі органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб».

Згідно з нормами ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Таким чином, звертаючись з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діє як законний представник малолітньої особи в розумінні ч. 1 ст. 59 ЦПК України, а не як фізична особа, якій законом надане право звертатися до суду в інтересах інших осіб відповідно до ст. 56 ЦПК України.

Вказана правова позиція узгоджується із висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду від 29 травня 2019 року та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 640/109/19.

Також позивачка посилалась на п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 14. ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Вимога про звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судом не береться до уваги, оскільки вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, а не з заявою.

Судова практика застосування цієї норми свідчить, що Закон України «Про судовий збір» не відносить малолітніх дітей та їх батьків, інших осіб, які звертаються в їхніх інтересах, до категорії громадян, які звільняються від сплати судового збору (постанова Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 367/5983/16-ц).

Закон України «Про судовий збір» розмежовує поняття «позовна заява» та «заява». Відповідно до вказаної норми права визначено, що судовий збір не справляється за подання саме заяви, а не позовної заяви, оскільки законодавець розмежовує дані поняття.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, а тому не звільняється від сплати судового збору при її подачі.

Відтак, позивачем ОСОБА_1 в порушення вищевказаних норм закону не вказано дійсну ціну позову та не долучено документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документу, що підтверджує підставу звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, позивачу слід виправити зазначені недоліки позовної заяви, а саме:

зазначити обґрунтовану ціну позову та надати належні докази, що підтверджують вартість спірного майна станом на даний час та, відповідно, ціну позову;

сплатити судовий збір за майнову вимогу у розмірі, встановленому законом (в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), виходячи із дійсної ціни позову, або надати документи, що підтверджують звільнення його від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, надати оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору.

На підставі наведеного і, керуючись ст. ст. 177, 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна про визнання права власності - залишити без руху, надавши позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська