Справа № 478/422/23 Провадження № 2/478/110/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Луговської А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання правочину дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2023 року до Казанківвського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання правочину дійсним про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, дійсним, в якій позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомості - житлового будинку за № 1-224 від 11.09.1998 року, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» та в МБТІ за реєстровим номером № 1684 від 11.09.1998 року.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Унівесальній товарній біржі «Віконт-Т» 11 вересня 1998 року, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок, житловою площею 29,3 кв.м. разом з надвірними будівлями.

Право власності було зареєстроване в МБТІ 11.09.1998 року за реєстровим номером 1684.

На теперішній час, позивачці стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідність підтвердження її дійсності в судовому порядку, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу квартири не були виконані вимоги статті 220 ЦК України в частині нотаріального оформлення вказаної угоди.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, але від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.

Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомості за № 1-224 від 11 вересня 1998 року, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» 11.09.1998 року, ОСОБА_2 , діючи від себе (продавець) продала, ОСОБА_1 (покупець) придбала житловий будинок, разом з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 29,03 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на квартиру було зареєстровано в Казанківському МБТІ 11.09.1998 року за реєстровим № 1684.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору купівлі - продажу № 1-224 від 11.09.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Українська Товарна Біржа», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Договір купівлі-продажу було складено та зареєстровано 11.09.1998 року на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т».

При цьому, здійснивши державну реєстрацію в Казанківському Бюро Технічної Інвентаризації» право власності на вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу за № 1-224 від 11.09.1998 року, держава цим самим визнала право власності позивачки на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

В Законі України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу № 1-224, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» від 11 вересня 1998 року, згідно якої ОСОБА_1 придбала, а ОСОБА_2 продала житловий будинок, житловою площею 29,3 кв.м.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі - продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі продажу № 1-224 від 11.09.1998 року, складеного та зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т», за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала вказаний житловий будинок, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - дійсним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» за реєстровим номером 1-224 від 11.09.1998 року, та зареєстрований у МБТІ 11.09.1998 року за № 1684.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 26.04.2023 року.

Суддя: Іщенко Х.В.