Справа № 161/6308/23
Провадження № 2/161/4046/23
У Х В А Л А

20 листопада 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської громади» про визнання дій суб`єкта правовідносин протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП «Медичне об`єднання Луцької міської громади» про визнання дій суб`єкта правовідносин протиправними та зобов`язання вчинити дії.

12.07.2023 року від позивача на адресу суду надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України оскільки, на його думку, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що клопотання позивача про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

В судовому засіданні з`ясовано, що у порядку адміністративного судочинства між позивачем та відповідачем розглядався спір за аналогічними позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії (справа №140/7471/22).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року провадження у справі №140/7471/22 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської громади» про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України та зазначено, що даний спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим загальним судом (Луцьким міськрайонним судом Волинської області) у порядку цивільного судочинства.

Як з`ясовано судом, зокрема з Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на 20 листопада 2023 року, вказане судове рішення не скасовано і не змінено.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Аналогічна норма закону міститься і у ЦПК України, а саме у п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, яка передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи ухвали суду про закриття провадження у справі, постановленої між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Йдеться про те, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Зміст позовних вимог це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд в своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі №540/406/19, від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Як було встановлено в судовому засіданні, матеріально-правові вимоги у справі №140/7471/22 та №161/6308/23 є тотожними, підстави та предмет позов є ідентичними.

Аналіз положень законодавства дає підстави зробити висновок, що у разі задоволення судом заяви позивача про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України обмежить право позивача на звернення до суду із позовною заявою для вирішення даного спору, адже ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2022 року провадження у справі №140/6996/22 постановлено, що тотожний судовий спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

А тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про закриття провадження у даній цивільній справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.189-200,260,353, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за його позовом до комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської громади» про визнання дій суб`єкта правовідносин протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк