Справа №461/3898/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мидзки Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

в інтересах якого діє адвокат Цьорох Юрій Романович

(79019, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 27 А/7)

до

Моторного (транспортного) страхового бюро України

(фактична адреса: 02002, м. Київ, Русанівський Бульвар, 8; );

ОСОБА_3

(

АДРЕСА_2 )

про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цьорох Ю. Р., звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_3 у якому просить стягнути з МТСБУ на його користь страхове відшкодування у розмірі 162990 грн. 00 коп., а також з ОСОБА_3 відшкодування збитків у розмірі 81903 грн. 33 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, відповідач вказує, що 18.12.2022 року близько 04 год 30 хв у м. Львові, ОСОБА_3 , здійснюючи рух другорядною дорогою (по вул. Словацького у напрямку до вул, Коперника) автомобілем марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надала переваги у русі водію автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух головною дорогою (по вул. Дорошенка у напрямку вул. С. Бандери), в результаті чого відбулось зіткнення наведених транспортних засобів. У результаті зіткнення незначні тілесні пошкодження отримали ОСОБА_3 та пасажир автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , а транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень.

Автомобіль марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 . На дату настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність користувача автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була застрахована. Разом з цим, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована страховою компанією «БРОКБІЗНЕС», про що свідчить страховий поліс 209823180. Позивач стверджує, що протиправні дії ОСОБА_3 призвели до пошкодження автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , і спричинили власнику матеріальний збиток у розмірі 214903,33 грн., що підтверджено висновком судового експерта № 22347 від 2 травня 2023 року. Як встановив судовий експерт, ринкова вартість автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на день пригоди складала 297466,50 грн., а вартість його ремонту 539093,06 грн. З цього, експерт зробив висновок, що автомобіль вважається знищеним (вартість ремонту перевищує його ринкову вартість), а тому судовим експертом було встановлена ринкова вартість цього автомобіля в пошкодженому стані, яка становить 55563,17 грн.

Таким чином, сторона позивача вважає, що заподіяний ОСОБА_1 розмір збитку становить 241903,33 грн. Зважаючи на наведене, ОСОБА_1 20.12.2022, звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування спричинених збитків. Справа була зареєстрована у МТСБУ під № 89051. 20 березня 2023 року ОСОБА_1 отримав від МТСБУ лист № 3-016/9228 про відмову у виплаті відшкодування, у зв`язку з відсутністю факту встановлення вини водія автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Приймаючи до уваги, що розмір збитку перевищує встановлений законодавством ліміт страхової виплати, позивач вказує, що з ОСОБА_3 слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 81903,33 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.06.2023 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. Згідно з наведеною заявою, позивачем, окрім первісних вимог, заявлено вимогу про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 20364,80 грн., 3% річних, що становить 1131 грн. 00 коп., а також інфляційні збитки у розмірі 320 грн. 00 коп. Окрім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів на його користь судовий збір у сумі 2668 грн. 93 коп.; витрати пов`язані із проведенням автотоварознавчого дослідження 4000 грн. 00 коп.; витрати на професійну правничу допомогу 10000 грн. 00 коп.; витрати на проведення судової транспортної експертизи у розмірі 6000 грн. 00 коп.

20.06.2023 від представника МТСБУ адвоката Приступи Л. Л. надійшов відзив на позовну заяву. Сторона відповідача вказує, що на момент звернення позивача до МТСБУ був відсутній документ, що встановлює вину особи у ДТП (постанова суду, вирок суду, постанова слідчого), а тому у МТСБУ були відсутні правові підстави для виплати відшкодування ОСОБА_1 . Представник відповідача також вказує, що МТСБУ готове повернутися до питання про здійснення виплати відшкодування за умови появлення процесуального документа, що встановлює цивільно-правову відповідальність особи. Також, представник зауважує, що максимальний розмір відшкодування МТСБУ за шкоду заподіяну майну потерпілих не може перевищувати 160000 грн. З огляду на викладене, адвокат Приступа Л.Л. просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, пред`явленої позивачем до МТСБУ. Стосовно заявлених вимог про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, пред`явленої позивачем до ОСОБА_3 , сторона відповідача покладається на розсуд суду. Також, представник відповідача, просить проводити розгляд справи у його відсутності.

11.09.2023 від адвоката Мидзки Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що ОСОБА_3 визнає частково заявлені позовні вимоги у розмірі 40951 грн. 66 коп. Стверджує, що у діях обох водіїв наявні порушення вимог ПДР, а отже наявна спільна вина обох учасників дорожнього руху.

У судовому засіданні 13.09.2023 було постановлена ухвала про залишення відзиву адвоката Мидзки Р.В. без розгляду, у зв`язку з тим, що такий подано останнім поза межами встановленого строку, протягом якого можуть бути подані відзив, при цьому клопотання про поновлення строку стороною не було заявлено.

10.10.2023 до матеріалів справи долучено висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-23/18516-ІТ.

У судовому засіданні 15.11.2023 позивач та його представник, кожен окремо, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Мидзка Р.В. просив у задоволенні позову відмовити. Також, повідомив, що звернувся до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз із заявою про проведення транспортно-трасологічної експертизи від 08.11.2023.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу та пояснення експерта, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.

Судом з наявних у матеріалах справи рапорту підполковника поліції ДПП УПП у Львівській області ? Р. Пилипенка, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.12.2022, схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.12.2022, письмових пояснень, фотоматеріалів, а також пояснень позивача і відповідача у судовому засіданні встановлено, що 18.12.2022 року близько 04 год. 30 хв. у м. Львові, на перехресті вул. Словацького та вул. Дорошенка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_3 , здійснюючи рух другорядною дорогою (по вул. Словацького у напрямку до вул. Коперника) автомобілем марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надала переваги у русі водію автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух головною дорогою (по вул. Дорошенка у напрямку вул. С. Бандери), в результаті чого відбулось зіткнення зазначених транспортних засобів. У результаті зіткнення тілесні пошкодження отримали ОСОБА_3 та пасажир автомобіля марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , а транспортні засоби зазнали технічних та механічних пошкоджень.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди, інспектором ДПП УПП у Львівській області Васільєвим В.В., відносно громадянки ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 262079 від 05.06.2023 за ст. 124 КУпАП. Даний протокол на момент ухвалення рішення у цій справі судом не розглянутий.

Як вбачається з листа УПП ДПП у Львівській області за вх. № 220 аз від 21.04.2023, відносно громадянина ОСОБА_1 , за фактом дорожньо-транспортної пригоди, протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не складався, у зв`язку з відсутністю у його діях порушень ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

З висновку експерта № 22347 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 02.05.2023 встановлено наступне. Ринкова вартість автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, становила 297466 грн. 50 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 539093 грн. 06 коп. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 18.12.2022, у цінах на дату ДТП, становила 241903 грн. 33 коп. Ринкова вартість автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 18.12.2022 (в пошкодженому стані), становить 55563 грн. 17 коп. Розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу марки «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, становить 241903 грн. 33 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована страховою компанією «БРОКБІЗНЕС», про що свідчить страховий поліс 209823180

20.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування спричинених збитків. МТСБУ листом № 3-016/9228 повідомило позивача про відмову у виплаті відшкодування, у зв`язку з відсутністю даних про встановлення вини водія автомобіля марки «NISSAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 зазначеного Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону,у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.36 вказаного Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик ( МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень, що завдало останньому майнової шкоди на суму 241903 грн. 33 коп.

Поряд з тим, як вже було зазначено вище, МТСБУ було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з відсутністю даних щодо винної у ДТП особи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, обов`язковому з`ясуванню у процесі розгляду даної справи підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому за положеннями ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, до матеріалів справи представником ОСОБА_3 адвокатом Мидзкою Р.В. було долучено висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-23/18516-ІТ. З аналізу даного висновку вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, на думку експерта, сталася у зв`язку з суперечністю дій водія ОСОБА_3 вимогам п.п. 1.10, 16.11 ПДР та вимогам дорожнього знаку 2.1 розділу 33 чинних ПДР, а також суперечності дій водія ОСОБА_1 вимогам п.п. 1.10 та 12.3 чинних ПДР.

З метою усунення будь-яких суперечностей та забезпечення повноти і всебічності судового розгляду, у процесі розгляду справи, за клопотанням сторін, в якості свідків було допитано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повідомила, що перед виїздом на перехрестя побачила автомобіль позивача на відстані 60-70 метрів до перехрестя. Вона вважала, що зможе проїхати перехрестя без зіткнення, однак таке все ж відбулось. Вказала, що під час зіткнення у автомобілі ОСОБА_1 перебувала жінка, яка робила останньому зауваження з приводу недотримання ним допустимої швидкості. Зауважила, що на її думку, якби позивач рухався з меншою швидкістю, зіткнення транспортних засобів можливо було уникнути. Від удару вона на короткий час втратила свідомість. Також, зазначила, що поліцейський під час отримання пояснень щодо ДТП від неї, здійснював тиск.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що не побачив автомобіль ОСОБА_3 перед перехрестям на відстані достатній для уникнення зіткнення, в тому числі внаслідок застосування екстреного гальмування. Світлофор на перехресті не працював, а він рухався зі швидкістю 40-50 км./год. При спілкуванні з ОСОБА_3 після зіткнення, вона зазначила, що не побачила авто ОСОБА_1 перед виїздом на головну дорогу на перехресті. На місце ДТП були викликані поліцейські, які складали відповідні документи, робили виміри, а ОСОБА_3 та пасажира його автомобіля ОСОБА_4 повезли до медичного закладу на кареті «Швидкої допомоги».

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що під час ДТП перебувала у автомобілі ОСОБА_1 . Після зіткнення транспортних засобів, ОСОБА_3 говорила, що не бачила автомобіля ОСОБА_1 . Під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження.

Допитаний у якості свідка інспектором ДПП УПП у Львівській області ОСОБА_5 повідомив, що у його провадження надійшли матеріали щодо даної ДТП. Він їх вивчив, дослідив та прийшов до переконання та висновку про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП. З ОСОБА_3 він спілкувався нормально, роз`яснив їй право надати пояснення, не чинив на неї жодного тиску, а вона стосовно тиску на неї жодних скарг не подавала і не робила ніяких зауважень.

З висновку за результатами проведення судової автотехнічної експертизи по заяві адвоката Цьороха Ю.Р. від 14.06.2023 р. №33 судового експерта Давидовича О.О. встановлено, що у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинна була, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу» і «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» і «д»); 10.1; 16.1 та 16.11 ПДР України, а також розділу 33 «Дорожні знаки» підрозділу «2.3наки пріоритету» (в частині вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу»). У відповідності до цих вимог вказаний водій (по напрямку руху якої перед перехрестям був встановлений знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу») перед виїздом на головну дорогу повинна була належно переконатися у безпеці цього виїзду і дати дорогу автомобілеві «Ford Focus», р. н. НОМЕР_3 , який рухався по вул.Дорошенка (тобто по головній дорозі). Оскільки у даній дорожній ситуації мало місце зіткнення транспортних засобів, то це дає підстави зробити висновки про те, що дії водія ОСОБА_3 у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу» і «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» і д»); 10.1; 16.1 та 16.11 ПДР України, а також розділу 33 «Дорожні знаки» підрозділу «2.Знаки пріоритету» (в частині вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу»),

У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.4; 1.10 (в частині значення терміну небезпека для руху») та 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій, рухаючись своїм автомобілем по головній дорозі (вул. Дорошенка) прямо, мав право розраховувати, що інші водії будуть дотримуватися вимог ПДРУ зокрема в частині проїздів нерегульованих перехресть), а із моменту коли із вул. Словацького на перехрестя почав виїжджати автомобіль «Ніссан Джук», створивши небезпеку для руху водієві автомобіля «Форд» - водій ОСОБА_6 повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування для зупинки керованого ним транспортного засобу у межах найкоротшої, із можливих віддалі.

При заданих у заяві вихідних даних водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення керованого ним автомобіля р. н. НОМЕР_3 , із автомобілем р. н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (тобто діючи у відповідності до вимог ПДР України).

Оскільки при заданих у заяві вихідних даних водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення керованого ним автомобіля, із автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (тобто діючи у відповідності до вимог ПДР України), то, з технічної точки зору, немає підстав стверджувати про будь-яку невідповідність дій водія ОСОБА_1 у даній дорожній ситуації вимогам п.п.1.4; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху») та 12.3 ПДР України.

Враховуючи результати усіх проведених вище досліджень, є підстави зробити висновки про те, що причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія ОСОБА_3 у даній дорожній ситуації вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу» і «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» і «д»); 10.1; 16.1 та 16.11 ПДР України, а також розділу 33 «Дорожні знаки» підрозділу «2.Знаки пріоритету» (в частині вимог знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу»).

Таким чином, оцінюючи доводи сторін щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та настанням ДТП, суд враховує наступні обставини:

-очевидним для суду є те, що ОСОБА_3 , виїжджаючи на перехрестя повинна була переконатися у безпечності маневру та надати дорогу транспортним засобам які рухаються по «головній дорозі»;

-ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомила про те, що перед виїздом на перехрестя вона бачила автомобіль ОСОБА_1 , зазначивши, що відстань до нього була близько 60-70 метрів;

-ОСОБА_1 , рухаючись «по головній дорозі» мав цілком законні та обґрунтовані підстави вважати, що інші учасники дорожнього руху будуть дотримуватися вимог ПДР України, зокрема правил проїздів нерегульованих перехресть;

-жодних даних про те, що ОСОБА_1 їхав з перевищенням дозволеної швидкості в ході розгляду справи не встановлено. Зокрема, такі факти заперечила пасажир ОСОБА_4 ;

-у суду немає жодних обґрунтованих підстав вважати, що свідки ОСОБА_4 або ОСОБА_5 дають неправдиві свідчення.

У свою чергу, посилання сторони відповідача на обоюдну вину водії суд вважає необґрунтованим. Так, оцінюючи вищенаведені обставини і факти в сукупності з висновками експертів наведеними вище, які стосуються причин ДТП, суд виходить з наступних міркувань.

Кожен з експертів вказав на невідповідність Правилам дорожнього руху дій водія ОСОБА_3 .

Стосовно доводів сторони відповідача які ґрунтуються на висновку експертного дослідження №ЕД-19/114-23/18516-ІТ у якому, зокрема йдеться про суперечності дій водія ОСОБА_1 вимогам п.п. 1.10 та 12.3 чинних ПДР, суд виходить з наступних доводів та мотивів.

По перше, суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо необхідності оголошення чергової перерви у розгляді справи задля отримання відповіді з експертної установи на його запит щодо можливості проведення додаткового експертного дослідження, адже зазначений вище висновок експерта містить вихідні дані надані саме стороною відповідача, а відомостей якими не володіла дана сторона на момент озвучення цієї позиції (обґрунтування чергового відкладення розгляду справи) і які б мали істотне значення для вирішення даної справи, зокрема нових та додаткових, представником відповідача не наведено. До того ж чергове безпідставне відкладення справи може призвести до недотримання розумних строків у провадженні.

По-друге, експерт ОСОБА_7 у своєму висновку вказує наступне: «З технічної точки зору, при наданих на дослідження даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, з однієї сторони став факт суперечності діям водія автомобіля «Nissan Juke» р.н НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху……., так і іншої сторони став факт суперечностей дій водія автомобіля «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 вимогам п.п. 1.10 (в терміні «небезпека для руху») та 12.3 чинних Правил дорожнього руху, що виразилось в тому, що водій не вжив заходів до застосування своєчасного екстренного гальмування керованого автомобіля аж до його зупинки з заданого моменту виїзду на вул. Дорошенка з вул. Словацького автомобіля «Nissan Juke» р.н НОМЕР_2 ( з моменту виникнення небезпеки для руху)». Так, даний експерт не вказує у висновку з якого саме моменту у водія ОСОБА_1 виникла небезпека. Крім того, експерт у своєму висновку, посилаючись на відповідні положення ПДР, фактично не надав належної оцінки діям водіїв в контексті п. 1.4 цих Правил, згідно якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Також, у даному експертному висновку, застосовуючи термін «суперечність», експерт не вказує, що саме суперечить чому або у чому така суперечність виразилась, обмежившись лише посиланням на відповідні пункти ПДР.

Отже, виходячи з доводів сторони відповідача та наведеного нею висновку експертного дослідження № ЕД-19/114-23/18516-ІТ, вина учасників ДТП є обоюдною. Водночас, суд вважає, що такі обставини можна було б вважати належними у разі як би на відповідному перехресті не було б дорожнього знаку «Дати дорогу», який прямо зобов`язував водія ОСОБА_3 пропустити автомобіль ОСОБА_1 і лише після того, переконавшись у безпечності маневру виїжджати на перехрестя.

У цій ситуації можна однозначно стверджувати про те, що як би ОСОБА_3 дотрималась Правил дорожнього руху, зіткнення не відбулось. У свою чергу, експерт ОСОБА_7 вказуючи на необхідність застосовування екстреного гальмування ОСОБА_1 фактично залишив поза належної уваги і той факт, що перед зіткненням автомобіль ОСОБА_3 також рухався і не зазначив, як у такому випадку траєкторії руху автомобілів могли б не пересіктись при застосування такого гальмування. Більше того, виходячи з логіки сторони відповідача, цілком обґрунтовано можна було б стверджувати, що як би ОСОБА_1 рухався припустимо зі швидкість від 1 до 5 км на годину або ж як би ОСОБА_1 зупинився перед виїздом на перехрестя зіткнення також би не відбулось. І таких ситуацій можна змоделювати достатньо багато, але суд виходить з даної конкретної ситуація яка мала місце у цій справі.

Виходячи з вищенаведеного, оцінюючи матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що саме внаслідок порушення ПДР ОСОБА_3 , 18.12.2022 відбулася дорожньо-транспортна пригода, у зв`язку з якою автомобілю марки «FORD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 було завдано механічних ушкоджень, що спричинило матеріальної шкоди у розмірі 241903 грн. 33 коп.

При цьому, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові у справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 підтримав правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Зокрема, Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Згідно статті 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з МТСБУ розмір відшкодування у межах страхового полісу у розмірі 162 990 грн. 00 коп., а з ОСОБА_3 81903 грн. 33 коп. ? компенсації спричиненої шкоди.

При цьому, стосовно вимог позивача про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 20364,80 грн., 3% річних, що становить 1131 грн. 00 коп., а також інфляційні збитки у розмірі 320 грн. 00 коп., суд приходить до висновку, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 4 п. 36.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Оскільки, на момент звернення позивача до МТСБУ був відсутній належний документ, що встановлює вину особи у ДТП (постанова суду, вирок суду, постанова слідчого) у МТСБУ фактично були відсутні підстави для проведення виплати відшкодування ОСОБА_1 . Таким чином, відсутні законні підстави для стягнення на користь останнього пені, 3% річних та суми інфляційних збитків.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цьорох Юрій Романович до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний

представник.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Наведене також відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведене також відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що між адвокатом Цьорохом Ю.Р. та Фелівим В.Ф. укладено Договір про надання правової допомоги від 22.03.2023 року.

Згідно Кошторису юридичних послуг, а також відповідного платіжного документу, вартість адвокатських послуг наданих замовнику становить 10000 грн. 00 коп.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума витрат не є такою, що відповідає складності справи та критерію розумності їхнього розміру, з врахуванням часу затраченого на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума не підлягає відшкодуванню в повному розмірі. У даному випадку суд враховує зміст та об`єм поданих суду документів та заяв, категорію справи (спрощене позовне провадження), кількість часу витраченого на участь у засіданнях та дані про консультації і підготовку до справи, а тому вважає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Окрім того, у ході розгляду справи встановлено, що позивач звертався до експерта та поніс витрати на оплату його послуг.

Отже, розподіляючи підтверджені стороною в ході провадження у справі судові витрати, суд виходить з наступного алгоритму:

1.Розмір заявлених вимог до МТСБУ 184805, 8 грн., до ОСОБА_3 81903,33 грн.

2.Загальний розмір вимог 266709,13 грн.

3.Розмір задоволених вимог 244893, 33, що складає 91,82 відсотки від заявлених вимог.

4.Розмір заявлених вимог до ОСОБА_3 становить 30,7 відсотки від загальної суми позову.

5.Вимоги до ОСОБА_3 задоволені повністю.

6.Пропорційно до задоволених вимог розмір судових витрат, окрім витрат на правову допомогу, становить 11632,61 грн. (12668,93х0,9182).

7.Пропорційна частка судових витрат, окрім витрат на правову допомогу, ОСОБА_3 становить 3889,36 грн (12668,93х0,307).

8.Пропорційна частка судових витрат, окрім витрат на правову допомогу, МТСБУ становить 7743,25 грн. (12668,93-3889,36).

9.Судові витрати на правову допомогу, які суд визнав обґрунтованими 5000 гр.

10.Судові витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог 4591 грн. (5000х0,9182).

11.Судові втирати на правову допомогу між сторонами, згідно наведеної вище пропорції щодо задоволених вимог: за МТСБУ 3056 грн., за ОСОБА_3 1535 грн.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Крім того, суд враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Статтю 6 параграфу 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Отже, рішення судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 162 990 гривень 00 копійок страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 81 903 гривень 33 копійки ? компенсації спричиненої шкоди.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 10 799 гривень 25 копійок компенсації судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5424 гривень 36 копійок ? компенсації судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

представник позивача адвокат Цьорох Юрій Романович

в інтересах якого діє адвокат Цьорох Юрій Романович

(79019, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 27 А/7)

відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України

(02002, м. Київ, Русанівський Бульвар, 8; );

представник відповідача адвокат Приступа Лев Любомирович

(79060, м. Львів, вул. Ак. Я. Підстригача, 6)

відповідач - ОСОБА_3

(

АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

представник відповідача адвокат Мидзка Роман Володимирович

(80400, м. Кам`янка-Бузька, а/с 23)

Повний текст рішення складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький