ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8125/23 Справа № 206/2909/23 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпроський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» про визнання протиправним та скасування наказу про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам та стягнення середнього заробітку (суддя першої інстанції Малихіна В.В., повний текст рішення складено 04 серпня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» про визнання протиправним та скасування наказу про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам та стягнення середнього заробітку, в якому просив:

Визнати протиправним та скасувати наказ від 19.07.2022 року № 139-КП генерального директора ТОВ «Омега» «Про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам», яким призваному на строкову військову службу ОСОБА_1 , продавцем продовольчих товарів ІІ категорії, з 19.07.2022 року зупинено нарахування та виплата середнього заробітку на підставі Закону України «Про внесення змін дод деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ.

Зобов`язати ТОВ «Омега» поновити ОСОБА_1 збереження середнього заробітку на період проходження строкової служби, провівши нарахування середнього заробітку з 19 липня 2022 року та виплатити позивачу середній заробіток з 19 липня 2022 року і нараховувати в подальшому до скасування такого права.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» про визнання протиправним та скасування наказу про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам та стягнення середнього заробітку задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 19.07.2022 №139-КП генерального директора ТОВ «Омега» «Про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам», яким призваному на строкову військову службу ОСОБА_1 , продавцю продовольчих товарів ІІ категорії, з 19.07.2022 року зупинено нарахування та виплата середнього заробітку (заробітної плати) на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ.

Зобов`язано ТОВ «Омега» () поновити ОСОБА_1 збереження середнього заробітку на період проходження строкової служби, провівши нарахування середнього заробітку з 19 липня 2022 року та виплатити йому середній заробіток з 19 липня 2022 року і нарахувати в подальшому до скасування такого права.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» на користь держави 1073,60 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ТОВ «Омега» Ромащенко К.В., та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставини справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що положення ч.3 ст 119 КЗпП України в частині збереження за позивачем середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19 липня 2022 року, до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наголошує на тому, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ не містить посилань на застосування його положень лише щодо осіб. Які призвані на військову службу після набрання ним чинності.

Вказує на те, що місцевим судом було скасовано наказ від 19.07.2022 року № 139 КП в цілому, а не відносно одного позивача.

ОСОБА_2 просив рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Омега» відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що незрозумілим є посилання в апеляційній скарзі на Закон України « Про мобілізаційну підготовку та мобіліхацію», оскільки позивач на час оголошення військового стану був строковиком і прийнятий на службу до ЗСУ відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і дія Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на позивача не розповсюджується.

Вказує, що оголошення військового стану не дає права відповідачу порушувати конституційні права позивача.

ОСОБА_1 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача ТОВ «Омега» Ромащенко К.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що копією військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призвано на строкову службу і направлено у військову частину 21.12.2021 року (а.с.6-7).

Копією наказу про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам №139-КП від 19.07.2022 року зупинено нарахування та виплата середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час особливого періоду (а.с.8).

Копією наказу №147-КП від 05.08.2021 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 06.08.2021 року в контрольно-ревізійний відділ фінансового департаменту на посаду ревізор з окладом згідно штатного розкладу (а.с.34).

Копією наказу №234-КП від 08.12.2021 року ОСОБА_1 переведено з посади продавця продовольчих товарів овочевого відділу супермаркета «Варус-4» на посаду продавця продовольчих товарів торгового зала супермаркету «Варус-4» з 08.12.2021 з окладом, згідно з штатним розкладом (а.с.35).

Копією наказу №242-КП від 20.12.2021 року ОСОБА_1 увільнено від роботи у зв`язку з призивом на військову службу із збереженням робочого місця та середнього заробітку (а.с.36).

Згідно з довідкою про доходи, ОСОБА_1 в період з 01.12.2021 року по 31.07.2022 року отримав 58951,60 грн. (а.с.37).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу протиправно припинено нарахування і виплату середнього заробітку.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

У частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинні до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову служб; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року).

З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне положення закріплені в статті 21 КЗпП, відповідно до якої роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату на виконану ним роботу, визначену трудовою угодою.

Позивач у цій справі не виконує роботу, визначену трудовим договором між ним та відповідачем, унаслідок призиву на військову службу (строкову службу).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 753/12209/22 (провадження № 61-5606св23) вказано, що:

«Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 753/12209/22 (провадження № 61-5606св23) зазначено, що:

«не можуть бути підставою для скасування оскаржених судових рішень доводи касаційної скарги про те, що припинення збереження (виплати) середнього заробітку не узгоджується з принципами верховенства права та правової визначеності відповідними діючими правовими нормами та судовою практикою, оскільки з часу набрання чинності Законом № 2352-ІХ раніше існуючі трудові правовідносини осіб, які призвані на військову службу, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У зв`язку з цим із 19 липня 2022 року за такими особами не зберігається середній заробіток за місцем роботи на час проходження ними військової служби. Натомість їм виплачується грошове забезпечення військовослужбовця в установленному законом розмірі.

На вище вказані обставини, суд першої інстанції не звернув уваги, та безпідставно задовольнив позов, вказавши у якості підстви, що позивача було призвано на строкову службу, до внесення змін до Закону, що є хтбним висновком, оскільки згідно вказаних змін та судової практики,з 19 липня 2022 року припинились буль-які виплати середнього заробітку, проте зі збереженям робочого місця.

Посилання позивача про незастосування до спірних правовідносин частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції, що діяла станом на 24 лютого 2022 року, колегія суддів відхиляє. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведений принцип, до спірних відносин підлягає застосуванню частина третя статті 119 КЗпП України в редакції з 19 липня 2022 року, адже останні мають місце в період часу після набрання чинності вказаною нормою права.

Відповідно до частини другої статті Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними Законом від 01 липня 2022 року № 2352-IX) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у пункті 2.3. Рішення від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 сформулював висновок, відповідно до якого держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю. У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а, отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Оскільки положення частини третьої статті 119 КЗпП України у частині збереження за позивачем середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19 липня 2022 року, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ, суд апеляційної інстанції дішов висновку, що відповідач не порушив норми статті 58 Конституції України та ЦК України щодо незворотності дії закону в часі та правомірно припинив нарахування і виплати середнього заробітку позивачу з 19 липня 2022 року.

Зокрема, починаючи з 19 липня 2022 року відповідач позбавлений обов`язку зберігати за позивачем середній заробіток, оскільки відповідні положення частини третьої статті 119 КЗпП України виключені. При цьому, припинення відповідачем нарахування та виплати середнього заробітку позивачу було спрямовано на приведення трудових правовідносин з позивачем у відповідність до вимог Закону № 2352-ІХ».

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Омега» підлягає задоволенню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року скасовано, додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року також втрачає законної сили.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає скасюванню із відмовою у задоволенні позову, то відповідачу ТОВ « Омега» слід компенсувати судовий збір за подання апеляційнї скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» про визнання протиправним та скасування наказу про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим співробітникам та стягнення середнього заробітку відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Омега» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 3220,80 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи