22.05.2023 Справа № 756/8420/22
Унікальний № 756/8420/22
Провадження № 2/756/1210/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника у вересні 2022 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

11 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі фактично проживають та зареєстровані з 10.04.2018 відповідач ОСОБА_2 (сестра позивача) та з 12.04.2018 відповідач ОСОБА_3 (племінниця позивача та донька відповідача ОСОБА_2 ).

Позивач має намір переїхати на постійне місце проживання до своєї квартири, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до відповідачів з проханням про виселення з належної їй квартири та зняття з реєстрації. Однак, відповідачі відмовляються добровільно звільнити житло, тим самим створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачу.

Позивачу також відомо, що відповідачі забезпечені житлом, яке складається з 3 кімнат, загальною площею 82,1 кв.м., в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Це житло було надано сім`ї у складі чотирьох осіб, серед яких є відповідачі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, яка також є представником відповідача ОСОБА_3 , у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити з тих підстав, що у кінці 2016 року між ОСОБА_2 , членами її сім`ї, позивачем ОСОБА_1 та їх батьками було досягнуто домовленість про те, що сім`я Дячишинів звільняють квартиру, у якій вони постійно проживають, за адресою: АДРЕСА_3 , яка надалі залишається у користуванні батьків. Взамін цього, купується квартира за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого проживання відповідачів, право власності на яке оформлюється на позивача, яка надалі буде передане у власність відповідачів. На підтвердження зазначених домовленостей 20.02.2017 позивачем на ім`я відповідача ОСОБА_2 нотаріально посвідчено довіреність, якою позивач уповноважила відповідача на управління, користування, розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира у момент її придбання була у стані, який унеможливлював нормальне та комфортне проживання у ній. Відповідачами за період з листопада 2016 року по травень 2017 року було зроблено по всій квартирі капітальний ремонт за власні кошти та власними силами, без жодної матеріальної участі позивача.

У квітні 2018 року за згодою позивача, як власника квартири, на виконання наявних домовленостей між сторонами, членами їх сім`ї, у спірній квартирі було зареєстровано відповідачів, якими у повному обсязі сплачувались всі комунальні послуги.

Щодо наявності у відповідачів іншої власної квартири, останні зазначають, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не належить їм та не перебуває у їх володінні. Ордер на вселення до вказаної квартири отримав бувший чоловік відповідача у 2017 році ОСОБА_4 та члени його сім`ї. Однак, приватизація даної квартири була здійснена колишнім чоловіком відповідача у свою власність та у власність молодшої дочки ОСОБА_5 у 2017 році. Відтак, відповідачі не є співвласниками вказаної квартири, а тому у їхній власності, володінні чи користуванні немає жодного іншого житла.

Аналогічні пояснення у судовому засідання надала відповідач ОСОБА_2 у якості свідка по справі.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71 кв. м., житловою площею 40,80 кв. м., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. під реєстровим № 7481.

20 лютого 2017 року позивачем на ім`я відповідача ОСОБА_2 нотаріально посвідчено довіреність, якою позивач уповноважила відповідача на управління, користування, розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , без права відчуження. Станом на момент звернення до суду строк дії довіреності закінчився.

Станом на день розгляду справи у вказаній квартирі фактично проживають та зареєстровані з 10.04.2018 відповідач ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача, та з 12.04.2018 відповідач ОСОБА_3 , яка є племінницею позивача та донькою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 84045101 від 06.09.2022.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог вищевказаної процесуальної норми відповідачами не доведено суду належними та допустимими доказами ті обставини, що сплачені ними грошові кошти на ремонт квартири були обумовлені з позивачем, як власником вказаного нерухомого майна. Будь-які договори, що могли бути укладені між позивачем та відповідачами задля придбання нерухомого майна і, відповідно, слугувати доказом їхніх тверджень, що квартира у майбутньому повинна була перейти у власність останніх, у матеріалах справи відсутні.

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Окрім того, стосовно посилань відповідачів на ті обставини, що у випадку їхнього виселення вони втратять право користування єдиним житлом, суд звертає увагу на наступне.

14 листопада 2017 року Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація надала розпорядження № 671, яким надала гр. ОСОБА_4 з сім`єю у складі 4-х осіб (на той час його дружина - відповідач ОСОБА_2 , донька - відповідач ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 ) окрему трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 101-841/02 від 30.01.2023 вбачається, що 21.06.2018 до ЦНАПу ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 , як матір`ю неповнолітньої ОСОБА_5 , була подана заява про передачу в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_5 . На підставі чого 27.06.2018 видано свідоцтво про право власності в рівних долях на вказане житло на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , законним представником якої є відповідач ОСОБА_2 , що не позбавляє останню права користування вказаним житлом.

Суд акцентує увагу, що розпорядженням № 671 від 14.11.2017 видано у користування квартиру АДРЕСА_5 саме на 4-х осіб, у тому числі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Натомість, при подачі заяви про передачу у приватну спільну часткову власність згаданої квартири, відповідачем ОСОБА_2 добровільно обрано порядок реєстрації права власності на 1/2 частину квартири виключно на доньку ОСОБА_5 .

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Беручи до уваги ті обставини, що позивач є одноособовим власником квартири, у якій зареєстровані відповідачі, що беззаперечно здійснює перешкоди власнику у повноцінному користуванні своїм майном, беручи до уваги ті обставини, що відповідачі не є співвласниками спірної квартири, суд вирішує задовольнити позовні вимоги та виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_6 .

Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд уважає правильним стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 984,80 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями про їх оплату.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_6 шляхом виселення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із зазначеної квартири.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_6 шляхом виселення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із зазначеної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2023 року.

Суддя,- Белоконна І.В.