Справа № 212/1896/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Дущак К.О., за участі позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника поизвача адвоката Артеменко О.В., відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання квартири та автомобіля спільним сумісним майном, поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання квартири та автомобіля спільним сумісним майном, поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

В листопаді 2022 року подана зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю до розгляду та об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання квартири та автомобіля спільним сумісним майном, поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року прийнята відмова позивача ОСОБА_2 від позову у цивільній справі позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання квартири та автомобіля спільним сумісним майном, поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири та закрито провадження у справі щодо цих позовних вимог. Продовжено розгляд справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю мотивовані тим, що, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , вона за власні кошти придбала автомобіль марки «Рено Сандеро Степвей», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки в той час вони проживали окремо та не мали спільного бюджету. Сімейні відносини були у стані розлучення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Артеменко О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, просив його задовольнити та не заперечував проти того, що автомобіль придбаний за власні кошти колишньої дружини. Просив суд залишити автомобіль у її власності, який потрібен для забезпечення їх дітей.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що знайомий з родиною ОСОБА_4 , добре їх характеризує, з приводу придбання майна нічого не знає.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що знайомі з родиною ОСОБА_4 , про купівлю автомобіля нічого не можуть повідомити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що автомобіль був куплений ОСОБА_8 в той час, коли вона з чоловіком не проживала разом, вони жили окремо близько року.

Суд, вислухавши пояснення учасників провадження, покази свідків, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 05 лютого 2010 р. сторони зареєстрували шлюб. (а. с.28)

За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19 березня 2021 року, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05 лютого 2010 року, розірвано. (а. с. 33-34)

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 (а. с. 29-31) та є багатодітною сім`єю, відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_6 від 09 листопада 2010 р. (а. с. 32).

З Акту вбачається, що сторони мешкали разом у період часу з 2006 року по 2014 року та з 2017 року по грудень 2021 року. (а. с. 98)

ОСОБА_12 26 серпня 2016 року набула у власність автомобіль «Renault Sandero» синього кольору, номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 та відповіддю начальника Територіального сервісного центру МВС № 1243 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області № 31/4-1243-668 від 18.04.2023. (а. с. 99, 189)

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ч. 1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «устатті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно доводів сторін, спірний автомобіль був придбаний за кошти, які належали позивачу ОСОБА_1 , та в той час коли сторони проживали окремо та не вели спільного господарства.

Вказана обставина підтверджується дослідженими письмовими доказами та показами допитаних свідків.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ст. ст. 141, 142 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь держави слід стягнути суму судового збору, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Визнати транспортний засіб марки «Renault Sandero» (синій), номер кузова НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 24 листопада 2023 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак