Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7280/23
Провадження № 2/711/2342/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Копаєвій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа: Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.02.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №7351, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 13 615,60 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5 500 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №639944 від 18.02.2019р., за яким право вимоги належить ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», а первісним кредитором виступало ТОВ «Авентус Україна». Натомість позивач заперечує факт підписання ним такого кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна», а відповідно такий правочин є не вчиненим і правовідносини за ним не виникли. Також позивач стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на такому кредитному договорі, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову.
12.10.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, оскільки про що свідчить повідомлення про доставку відповідачу в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 12.10.2023р. судової повістки-повідомлення та ухвали про відкриття провадження у справі.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте представник позивача адвокат Калінін С.К., який діє на підставі ордеру серії ВІ №1152241 від 10.10.2023р., надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі сторони позивача, а також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
Підписання договору з боку позичальника здійснено за допомогою електронного підпису, про що зазначено в договорі.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв надає позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 4 000 грн.; строк кредитування - 30 днів; процентна ставка за користування кредитом 0,01% за кожний день користування кредитом у межах строку кредитування.
10.02.2021р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №7351, про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (стягувач) заборгованості за кредитним договором №639944 від 18.02.2019р. за період з 14.11.2019р. по 10.02.2021р. в розмірі 13 615,60 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: за тілом кредиту 4000 грн.; за нарахованими та несплаченими комісіями 2160 грн.; за нарахованою та несплаченою пенею 7405,60 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 50 грн. /а.с. 13/.
В обґрунтування виконавчого напису нотаріусом зазначено, що право вимоги за кредитним договором №639944 від 18.02.2019р. відступлено ТОВ «Авентус Україна» на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №15112019 від 15.11.2019р., яке відступило відповідне право вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу №23/12/20 від 23.12.2020р., а ця особа відступила право вимоги на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу №24122020-ФК від 24.12.2020р.
11.06.2021р. на підставі такого виконавчого напису державний виконавець Придніпровського ВДВС у м. Черкаси відкрив виконавче провадження №65771781 /а.с. 14/.
За таких обставин позивач стверджує, що оспорюваний ним виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусі (далі Перелік документів).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 10.02.2021р. стосовно вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», які ґрунтуються на кредитному договорі №639944 від 18.02.2019р., укладеному в електронній формі, а отже без нотаріального посвідчення. Натомість на момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально.
Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №7351 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.
Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до незгоди позивача із процедурою укладання кредитного договору та порядком його підписання. Натомість, враховуючи зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам позивача, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду.
В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат позивача на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки ухвалою суду від 12.10.2023р. судом було звільнено позивача від сплати судового збору при поданні позову, а предметом позову були вимоги немайнового характеру, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 5 500 грн.
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 від 02.10.2023р. /а.с. 21-23/; акт виконаних послуг від 10.10.2023р. /а.с. 24/; платіжні інструкції про оплату позивачем послуг адвоката на суму 5500 грн.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- усна консультація з вивченням документів клієнта щодо захисту його прав як споживача 500 грн.;
- вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження №65771781 500 грн.;
- складання, оформлення та подання до суду позовної заяви 3 500 грн.;
- складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову 1000 грн.
Натомість суд звертає увагу, що в рамках судового провадження стороною позивача не подавалась заява про забезпечення позову.
Позовна заява надійшла на адресу суду з використанням функціональних можливостей підсистеми «Електронний суд», внаслідок чого направлення всіх копій документів учасникам справи здійснювалось в електронному вигляді.
Предметом позовних вимог є вимоги, за якими вже склалася стала судова практика, що свідчить про невисокий рівень складності спірних правовідносин. До того ж і сам спір виник, внаслідок правочину позики на суму 4000 грн.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 5500 грн. є необґрунтованою.
Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 3 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача.
За таких обставин на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 7, 9, 11-13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа: Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 21 листопада 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко