ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2135/22 Номер провадження 22-ц/814/2919/23Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника Полтавської обласної прокуратури Цибульської М.Л.,

представника Міністерства юстиції України (за дорученням) - Мазур О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Миронова О.А., на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

31.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з Державного бюджету України на його користь моральної шкоди 2 827 500 грн.

Вказував, що 02.09.2014 був затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, протокол затримання не складався, до позивача застосовувалися заходи фізичного та психічного насильства. Того ж дня йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з того часу і до подання позовної заяви до суду він утримується під вартою.

В квітні 2015 року кримінальна справа відносно нього та інших осіб була передана до суду, в подальшому, неодноразово передавалася на розгляд з одного суду до іншого, на даний час знаходиться в провадженні Пирятинського районного суду Полтавської області.

25.06.2020 Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України»), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо певних осіб, зокрема, ОСОБА_1

Гадяцьким районним судом Полтавської області (який на той час розглядав кримінальну справу по суті) та апеляційними судами було проігноровано вказане рішення ЄСПЛ, не забезпечено ефективне поновлення порушеного права ОСОБА_1 на свободу і особисту недоторканість та звільнення ОСОБА_1 з під варти.

10.02.2022 Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України», встановив триваюче порушення права ОСОБА_1 на особисту свободу та недоторканість.

Вказував, що прокуратурою свідомо ігноруються вказані рішення ЄСПЛ, зокрема, продовжуються подаватися до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Міністерство юстиції України, будучи державним органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, не вживає жодних заходів ані на індивідуальному, ані на загальнодержавному рівні для забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача на свободу, особисту недоторканість та презумпцію невинуватості.

Позивач в позовній заяві зазначав, що Державою Україна, на підставі двох рішень ЄСПЛ, якими констатовано порушення прав позивача на свободу та особисту недоторканість, не було вжито жодних заходів ані індивідуального, ані загального характеру для відновлення порушеного права позивача. Більше того, рішення ЄСПЛ ігноруються, а позивач, за тими самими мотивами, які вже були оцінені з боку ЄСПЛ, продовжує піддаватись тривалому катуванню у вигляді незаконного позбавлення волі.

Вказував, що тривале позбавлення волі позивача до вироку для прокуратури є засобом катування позивача з метою примусити останнього до визнання провини та надання завідомо неправдивих показань щодо своєї та інших осіб причетності до злочинів, які вони не скоювали. Таким чином, прокуратура, використовуючи владні повноваження всупереч їх законному призначенню, намагається уникнути виправдувального вироку у кримінальній справі відносно позивача.

Міністерство юстиції України є органом представництва - органом влади Держави Україна, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, зокрема, має надіслати стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів, але Міністерством юстиції такі заходи за результатами двох рішень ЄСПЛ, ухвалених на користь позивача, не вживались.

Також, Міністерство юстиції протягом тривалого часу не вжито жодних адекватних заходів загального характеру, які б унеможливили порушення права позивача на свободу та особисту недоторканість, отже не виконує покладені на нього Законом повноваження щодо ефективного забезпечення додержання прав позивача у кримінальному провадженні, сприяє незаконним діям та безкарності прокуратури, умисному свавіллю судів.

Щодо характеру та змісту порушених прав, позивач зазначав, що йдеться про найтяжче порушення права особи - позбавлення волі та особистої недоторканості, до того ж шляхом тримання під вартою в державній установі виконання покарань, а загальний строк тримання позивача під вартою (починаючи з 02.09.2014) складає 93 місяці, або 7 років та 9 місяців, в тому числі (починаючи з 27.02.2015) 87 місяців в умовах порушення ст. 5 Конвенції, встановленого рішеннями ЄСПЛ у справах «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України».

Вказував, що умови тримання в СІЗО є самі по собі катуванням, має місце погіршення стану його здоров`я, позбавлений можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу та медичну діагностику, держава не надає необхідних медичних препаратів. Вважає, що має місце катування під час перевезень від місць утримання до судів, які розглядають справу. Вважає, що позбавлений можливості приймати участь у вихованні малолітньої дитини, піклуватися про родину.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказував, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Зазначив, що місцевий суд невірно витлумачив зміст рішень Європейського Суду та дійшов помилкового висновку, що це рішення не є рішенням суду в контексті п. 1-1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо факту незаконного утримання ОСОБА_1 під вартою під час досудового розслідування, відсутністю порушень конвенційних прав заявника.

Зазначив, що належним чином суд не дослідив надані ним докази та його доводи, в тому числі, і щодо втручання в розслідування кримінальної справи.

Невірно суд застоcував норми матеріального права, а саме ст. ст. 3, 8, 19, 29, 62 Конституції України, ст. ст. 5, 13, 46 Європейської конвенції, вимоги ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та інші норми матеріального права.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України прохало рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказували, що місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права. Рішення Європейського суду з прав людини виконано належним чином та держава не може нести подвійну відповідальність за одні й ті ж самі порушення. (ст. 61 Конституції України)

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавська обласна прокуратура прохали рішення місцевого суду залишити без змін, вказуючи на дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права, повне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Процесуальні питання.

Враховуючи обґрунтування та зміст позовних вимог, зміст рішення суду та доводи апеляційної скарги, апеляційним судом, з метою дотримання вимог ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод винесено на обговорення питання щодо наявності підстав для відводу складу суду та сторони у справі висловили свої позиції щодо відсутності підстав для відводу суддів Полтавського апеляційного суду та даного складу суду. Підстав за об`єктивними та суб`єктивними критеріями для заявлення самовідводів колегія суддів апеляційного суду у справі не вбачає.

Щодо клопотання скаржника про дослідження апеляційним судом нових доказів.

У відповідності з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Клопотання скаржника щодо дослідження в ході апеляційного перегляду справи нових доказів: скріншоту сторінки соціальної мережі «Фейсбук» народного депутата України М. Цимбалюка, відео сюжету електронного новинного ресурсу «Кременчуцькі новини» за 31.01.2023, суперечить вимогам ст. 367 ЦПК України та задоволенню не підлягає.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що Полтавською обласною прокуратурою здійснюється підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000192 від 11.02.2014 за фактами вбивства судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області Лободенка О.С. та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_2 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Позивач ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000192 від 11.02.2014 є обвинуваченим, особою, обвинувальний акт щодо якого переданий до суду, йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; ОСОБА_1 в перебуває під вартою з 02.09.2014.

Станом на час вирішення даної справи судом, кримінальне провадження № 0000192 від 11.02.2014 перебуває на розгляді в провадженні суду, кінцеве рішення у справі не ухвалено.

Рішеннями Європейського суду з прав людини в справі «БЕВЗ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF BEVZ AND OTHERS v. UKRAINE) та в справі «ГОРБАЧОВ ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF GORBACHOV AND OTHERS v. UKRAINE), в яких ОСОБА_1 є одним із заявників, встановлено порушення Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

25.06.2020 Європейським судом з прав людини ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України», у якій ОСОБА_1 є заявником (заява № 1838/13), де Європейський Суд констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист справ людини і основоположних свобод (далі по тексту Конвенція, Європейська Конвенція) у зв`язку з невиправданим і необґрунтованим триманням заявника під вартою під час досудового розслідування, а також порушення п. 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з необґрунтованою тривалістю кримінального провадження.

У справі «Горбачов та інші проти України» заявники скаржилися на надмірну тривалість тримання під вартою під час досудового розслідування. Деякі заявники висунули також інші скарги за положеннями Конвенції. Заявники скаржилися, головним чином, що тримання їх під вартою під час досудового розслідування було необґрунтовано тривалим. Вони посилалися на пункт 3 статті 5 Конвенції, який передбачає: « 3. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має … бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.»

У цій справі Європейський суд констатував відносно ОСОБА_1 (заява № 1442/21 від 22.12.2020) порушення пункту 3 статті 5 Конвенції - надмірна тривалість судового перегляду тримання під вартою апеляційні скарги заявника від 10.06.2020, 30.07.2020, 30.09.2020 та 26.11.2020 на ухвали про продовження строку тримання під вартою були розглянуті апеляційним судом зі значними затримками 10.08.2020, 23.04.2021, 20.01.2021 та 18.06.2021 відповідно.

У цих справах питання законності обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та/чи незаконне затримання, в тому числі, неналежні умови перевезення до суду, ненадання медичної допомоги, не були предметом розгляду Європейським судом, порушення з цього приводу не було ним констатовано.

Так, у цих справах не було констатовано порушення ст. 3 Конвенції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що сама по собі обставина тримання позивача під вартою не може свідчити про порушення ст. 3 Конвенції. Будь-які судові рішення щодо неналежних умов тримання позивача під вартою відсутні. Окрім того, умови тримання ОСОБА_1 під вартою не є предметом розгляду в даній справі. Отже, відсутні підстави, визначені у ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які передбачають право на відшкодування шкоди позивачу в порядку зазначеного Закону у зв`язку з незаконним застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді арешту. У рішеннях ЄСПЛ, на які посилається позивач, не міститься висновку про те, що в основі констатованих порушень Конвенції, були такі недоліки, які б ставили під сумнів майбутній результат провадження по суті обвинувачення або що їх було спричинено ухваленими стосовно нього рішеннями. Європейський суд з прав людини не приходив до висновку про порушення конвенційних прав обвинувачених, зокрема, ОСОБА_1 , під час розгляду справи Пирятинським районним судом Полтавської області. Фактична незгода позивача з тими чи іншими процесуальними рішеннями як суду першої, так і суду апеляційної інстанції не є предметом розгляду в даній справі.

Матеріалами справи підтверджено, що Міністерством юстиції України вжито заходи, передбачені Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення координації виконання рішень Європейського Суду у справі «Бевз та інші проти України» та у справі «Горбачов та інші проти України» в частині справ ОСОБА_1 за заявами № 1838/18 та № 1442/21.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п. 1.1 статті 2 зазначеного Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку:

11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Пунктами 3, 4, 5 статті 5 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод передбачає:

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Стаття 13 Європейської Конвенції визначає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивач у справі ОСОБА_1 був затриманий та тривалий час перебуває під вартою в межах кримінального провадження № 0000192 від 11.02.2014.

На час ухвалення рішення місцевим судом, справа перебуває на розгляді в провадженні суду, кінцеве рішення у справі не ухвалено.

Місцевий суд вірно дійшов висновку, що жодним судовим рішенням національного суду та рішеннями Європейського суду не було встановлено факт незаконного тримання ОСОБА_1 під вартою в межах кримінального провадження.

Рішенням Європейського суду від 25.06.2020 у справі «Бевз та інші проти України», у якій ОСОБА_1 є заявником (заява №1838/13), Європейський суд оголосив прийнятними скарги заявників за пунктом 3 статті 5 Конвенції на відсутність обґрунтування тримання їх під вартою протягом періодів, зазначених у таблиці в додатку, та скарги за пунктом 1 статті 6 Конвенції на необґрунтовану тривалість провадження щодо них, а решту скарг у заяві № 1838/18 неприйнятними;

та від 10.02.2022 у справі «Горбачов та інші проти України» (щодо ОСОБА_1 заява №1442/21), в якій Європейський суд констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції - надмірна тривалість досудового ув`язнення (т. 1 а.с. 17-19)

Таким чином, даними судовими рішеннями встановлено факт наявності порушення конвенційних прав заявника (в період до ухвалення цих рішень).

В контексті статті 1 та п. 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначені обставини необхідно розцінювати не як факт незаконного тримання заявника під вартою, а як факт наявності порушень щодо інших процесуальних дій, під час вирішення питання щодо перебування ОСОБА_1 під вартою, що обмежують чи порушують права та свободи позивача.

В цій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає за наявності, у даному випадку, інших процесуальних порушень під час вирішення питання про продовження термінів перебування під вартою, що встановлено рішеннями Європейського суду.

У відповідності з вимогами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 754/12269/17, у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі 754/13692/15-ц (провадження № 61-25760 св 18), від 25 жовтня 2021 року у справі №459/589/15-ц (провадження №61-12612св21), висловлено позицію, що якщо особа в період невиправданого тримання під вартою уже отримала від держави Україна грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини, а тому стягнення національним судом на користь позивача грошової компенсації за одне і теж саме порушення його прав, з одних і тих же підстав, призведе до подвійного стягненню коштів з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішень Європейського Суду у справі «Бевз та інші проти України» та «Горбачов та інші проти України» Держава Україна у відповідності з вимогами статті 46 Конвенції відшкодувала заявнику ОСОБА_1 визначену Європейським Судом грошову компенсацію за порушення, які були визначені в рішеннях Європейського Суду.

У відповідності з вимогами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначив, що Європейським Судом встановлено факт протиправного його тримання під вартою за період з 27.02.2015 по 25.06.2020, та після 25.06.2020, що встановлено рішенням «Горбачов та інші проти України».

Таким чином, позивачем зазначено ті ж самі порушення, за які він вже отримав відшкодування від Держави на підставі рішення Європейського Суду (5 000 Євро та, відповідно, 1 200 Євро): відсутність обґрунтування тримання під вартою, необґрунтована тривалість провадження, надмірна тривалість досудового ув`язнення.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви необхідно виділити два періоди: до постановлення рішень Європейського Суду та після ухвалення рішень Європейським Судом.

Як зазначено вище право на відшкодування моральної шкоди у відповідності з вимогами статті 1 та п. 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає лише у разі встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного ….. взяття і тримання під вартою, ….. та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

В матеріалах справи за період після ухвалення Європейським Судом зазначених рішень відносно ОСОБА_1 відсутні будь які судові рішення в яких би були встановлені факти необґрунтованого тримання під вартою, необґрунтованої тривалості провадження та надмірної тривалості досудового ув`язнення.

В порядку розгляду даної цивільної справи суд не вправі вирішувати ці питання.

Долучені до матеріалів справи окремі думки суддів щодо тривалості утримання позивача під вартою не є судовими рішеннями, в яких встановлені зазначені вище факти та вони не можуть бути доказами у справі.

Окрема думка судді - це процесуальна форма викладу суддею своєї принципової позиції щодо рішення в цілому або щодо його мотивувальної частини.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

Скаржник вказував щодо фактів втручання в розслідування та розгляд кримінальної справи з боку сторонніх осіб.

Апеляційний суд зазначає, що цивільна справа розглядається в межах заявлених позовних вимог (предмета позову). В місцевому суді вирішувалося питання щодо стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок відсутності обґрунтування тримання під вартою, необґрунтованої тривалості провадження та надмірної тривалості досудового ув`язнення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності створення Верховною радою «Тимчасової Слідчої Комісії» (ТСК), публікації в засобах масової інформації повідомлень народних депутатів, зокрема ОСОБА_5 , які розцінюються апелянтом як здійснення публічного тиску на суди, при розгляді кримінальної справи, не впливає на вирішення судом питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд не вбачає обов`язку надавати правову оцінку створенню ТСК та виступам народних депутатів в даному кримінальному провадженні.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Миронова О.А., - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук