1Справа № 335/8285/22 2/335/1689/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 р. м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Апаллонової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення пені та збитків завданих простроченням у виплаті відшкодування ,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за весь час прострочки виконання зобов`язання в розмірі 8847,20 грн, інфляційні збитки 4087,24 гре, три відсотки річних 568 грн., а разом стягнути 13502,44 грн. Також стягнути судові витрати, які складаються з судового збору 993 грн., витрат на правничу допомогу 7000,00 грн.

Ухвалою судді від 13.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Надано строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 25.01.2023 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення пені та збитків завданих простроченням у виплаті відшкодування в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.04.2023 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

04.05.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог, оскільки відповідачем перераховано на рахунок позивачки 13502,44 грн. Одночасно, вказує, що позивач не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а тому в порядку ч.3 ст.142 ЦПК України просить суд в порядку розподілу судових витрат стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанції та витрати на правничу допомогу 7000,00 грн.

12.05.2023 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на заяву про відмову від позову, в якій відповідач просить суд повернути заяву про закриття провадження у зв`язку з відмовою від позовних вимог, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу як безпідставних, або зменшити стягнення правничої допомоги до 1000,00 грн., розгляд провести без участі представника відповідача.

У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Одним з принципів цивільного судочинства є диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України) зміст якого полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Натомість учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу передбачене п. 1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 206 ЦПК України).

Порядок реалізації права позивача відмовитися від позову встановлений ч. 1 ст. 206 ЦПК України, який передбачає, що про відмову позову позивач зазначає в заяві по суті справа або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши заяву про відмову від позову та матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову та на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки позивач, відповідно до положень ст.ст.49, 255 ЦПК України відмовилася від позову, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачу зрозумілі.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за вищевказаним позовом, в зв`язку з відмовою позивача від позову.

При цьому,з огляду на приницип диспозитивності та вищенаведені вимоги закону, суд не вбачає процесуальних підстав для задоволення клопотання відповідача про повернення заяви про відмову від позову позивачу.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимогу наслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України позивач має право на присудження з відповідача на свою користь судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) за сукупності таких обставин: 1) після звернення позивача з позовом відповідач самостійно задовольнив пред`явлені до нього позовні вимоги, 2) позивач не підтримує свої позовні вимоги у зв`язку з їх задоволенням відповідачем, 3) суд закрив провадження у справі.

Отже, закриваючи провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, суд не встановлює наявність або відсутність фактів порушення прав позивача, суд не постановляє рішення стосовно пред`явлених позивачем вимог. Однак задоволення відповідачем пред`явлених до нього позивачем матеріально-правових вимог, викладених у позовній заяві, що спонукало позивача до відмови від позову, являється достатньою підставою для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат.

У цій справі позивачка відмовилася від позову і суд приймає таку відмову із закриттям провадження після того, як в період провадження у справі відповідач повністю задовольнив вимоги позивача після відкриття провадження у справі в розмірі предмету позову-13502,44 грн.. Тому понесені позивачкою судові витрати в порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України (судовий збір за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу) належить стягнути з відповідача.

Так, позивачем було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 998,00 грн. згідно дублікату чека від 04.12.2022№ 0.0..2, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.5, 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, то з огляду на ті обставини, що апеляційною інстанцією вирішувалося питання, пов`язане з розглядом апеляційної скарги, до компетенції Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя не входить вирішення питання про стягнення судового збору сплаченого позивачем при подачі апеляційної скарги, що не позбавляє позивача права на звернення до Запорізького апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розглядаючи питання стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.

Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

З матеріалів справи встановлено, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн., представником позивача на підтвердження понесення таких витрат долучено: договір про надання професійної правничої допомоги б№ 25/05/22-1 від 25.05.2022 року; ордер адвоката серії АЕ № 1106216 від 02.12.2022 року; акт виконаних робіт від 02.12.2022 року, квитанції №24/05-22 від 02.12.2022 року.

Крім того, Верховний Суд у вказаному правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи".

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Відповідач подав до суду заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, в якій посилався на явне завищення розміру витрат на правову допомогу, і суд приходить висновку, що відповідач фактично заявив клопотання щодо зменшення цих витрат. Такі заперечення подавалися до суду двічі 30.01.2023 року та 12.05.2023 року.

В обгрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивачка не зверталася до страховика з вимогами про порушення її права на стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій за наслідками ухвалення судового рішення у справі № 201/3059/22, а звернулася одразу до суду лишивши страховика можливості у позасудовому порядку вирішити питання відшкодування. Отримавши ухвалу про відкриття провадження, страховик, до початку с розгляду, прийняв рішення про добровільне сплату на рахунок позивачки 13502,44 грн (платіжні доручення від 13 січня 2023 р в матеріалах). Вважаю, що звернення до суду за захистом, начебто, порушеного права поз має ознаки штучно створених підстав такого звернення та ознаки зловживання правом. Заявлені судові витрати для Позивачки не були неминучими, а розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу є не пропорційним цині позову та складності справи та має на меті отримання додаткових грошових коштів за штучні створені підстави звернення до суду.

Проаналізувавши обставини справи та факт добровільного виконання відповідачем заявлених позовних вимог, враховуючи обсяги наданих адвокатом послуг правничої допомоги, приймаючи до уваги, що представник позивача участі в судових засіданнях не брав, а також те, що справа є типовою та малозначною, позовна заява не містить будь-яких складних розрахунків чи описань подій, враховуючи співмірність з ціною позову, ґрунтуючись на запереченнях відповідача, керуючись принципом пропорційності, достатності та справедливості, суд вважає, що обґрунтованою сумою витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню позивачеві по цій справі, є 2000 грн., а тому, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

До того ж, з огляду на ті обставини, що ухвалою суду від 16.02.2023 року провадження у справі закривалося за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, а постановою Запорізького апеляційного суду від 11.04.2023 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2023 року скасовано, із зазначенням про відсутність підстав для закриття провадження у справі за п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України і вказана постанова набрала законної сили 11.04.2023 року, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 137-142, 255, 260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог та розподіл судових витрат задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення пені та збитків завданих простроченням у виплаті відшкодування, закрити на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., а всього стягнути 2998,00 грн.

В решті частині клопотання відмовити.

У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про повернення заяви від 04.05.2023 року позивачу та про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.05.2023 року

Суддя Ю.В. Апаллонова