Справа № 136/2188/23
провадження № 2/136/512/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Іванець О.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач посилається на те, що вона як власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:0000:1330 потерпає від самовільно встановлених на її частині межових знаків зі сторони сусіда ОСОБА_3 . У свою чергу, зі слів позивача ОСОБА_3 такі дії пояснює тим, що після розробленої на його замовлення ФОП ОСОБА_2 документації із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:0000:1197 та :01:0000:1198 межі сусідніх земельних ділянок просунулися. Натомість позивач стверджує, що оскільки межі її та ОСОБА_3 земельних ділянок фактично накладені одна на одну і останній не бажає виправити таку помилку, а тому її можливо виправити шляхом зобов`язання судом ФОП ОСОБА_2 внести зміни до документації із землеустрою, яка ним виготовлена на земельні ділянки ОСОБА_3 , а їх межі привести у відповідність з даними, що містяться у базі Державного земельного кадастру. Разом з тим, до позовної заяви додано лише схематичне зображення двох ідентифікованих земельних ділянок, а на підтвердження досудового врегулювання спору додано копію відмови у виправленні помилок Державного кадастрового реєстратора, який вказав про відповідність відомостей ДЗК з інформацією, яка стали підставою для внесення таких відомостей.

Суд, вивчивши зміст такої позовної заяви та дослідивши додані до неї документи, дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету .

Слід зазначити, що позивач звертається з позовом про зобов`язання вчинити певні дії до відповідача ОСОБА_2 як фізичної особи, в той же час у прохальній частині позовної заяви позовні вимоги заявлено вже до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 . За таких обставин позовна заява не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України у зв`язку з неповним зазначенням усіх необхідних відомостей.

Також, за п. 4 та п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Насамкінець, згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Зміст зазначених норм процесуального права вказує на те, що при підготовці позову позивачем не тільки важливо дотримуватися формального змісту позову, описати обставини, які спричинили порушення чи не визнання її прав, негативний вплив на свободи чи її інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, але й слід надати докази на підтвердження не визнаного права позивача та/або докази на підтвердження фактів незаконного впливу на права та інтереси зі сторони особи, яка на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси.

Суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено саме на належного відповідача, а не на іншу особу, оскільки, якщо буде встановлено, що особа, яка притягнута позивачем як відповідач не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі така обставина буде самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, позивачу слід правильно визначити матеріально-правову вимогу до належного відповідача, стосовно якого позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. При цьому відповідний спосіб захисту має відповідати закону або не суперечити йому. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту, а суд вирішуючи спір зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом з тим, якщо рішення у справі може вплинути на права або обов`язки інших осіб їх може бути залучено до участі у справі в якості третіх осіб також за заявою учасників справи.

Однак, судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, не відповідає вищевказаним нормам процесуального права.

Так, з огляду на зміст позовної заяви суд вбачає, що позивач вказує на помилку, допущену у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки ФОП ОСОБА_2 у розробленій ним документації із землеустрою для ОСОБА_3 , який є сусідом позивача, щодо визначення характеристик його земельної ділянки в натурі (на місцевості) із порушенням меж земельної ділянки позивача (в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою). Така помилка, спровокувала невірне встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 , що у свою чергу спричиняє перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою позивача. При цьому, після того як за зверненням позивача Державним кадастровим реєстратором було відмовлено їй у виправлені вказаної помилки, вона, звертаючись до суду із посиланням на ст. 31 Закону України «Про землеустрій» визначила відповідачем не замовника земельної документації та власника суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 , а її розробника ФОП ОСОБА_2 , який без згоди власника земельної ділянки ОСОБА_3 відмовляється вносити зміни.

Суд зауважує, що порядок виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру, врегульовано Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пп. 138-161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

За змістом ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачається, що у разі виявлення фізичною особою з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки, допущеної органом, що здійснює ведення ДЗК, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей.

Позивач хоч і звернулася до Державного кадастрового реєстратора після виявлення помилки в ДЗК, однак отримала відмову у виправленні помилок оскільки кадастровий реєстратор за своїми даними вбачає відповідність відомостей ДЗК з інформацією, яка стали підставою для внесення таких відомостей.

Можна припустити, що підстави для відмови були обґрунтованими так як дані в ДЗК вносилися на підставі відомостей у документації із землеустрою, а позивач вказує, що в останній розробником допущено помилку.

Відповідно до п. 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, помилками у Державному земельному кадастрі є: помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01.01.2013 до Державного фонду документації із землеустрою).

Виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації (п. 153 Порядку).

Зі слів позивача, вона намагалася через ФОП ОСОБА_2 виправити помилку у розробленій ним земельній документації для її сусіда ОСОБА_3 , однак за відсутності згоди останнього, як власника земельних ділянок, які нібито змістилися на земельну ділянку позивача, розробник ФОП ОСОБА_2 самостійно виправити помилку не може.

Суд зауважує, що зі змісту ст. 31 Закону України «Про землеустрій» вбачається можливість внесення змін до документації із землеустрою її розробником, але тільки за рішенням органів виконавчої влади; органів місцевого самоврядування або власників землі, також ще землекористувачів, орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Також, згідно ч. 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Зміст зазначених норм матеріального права свідчить про те, що так як за замовленням власника земельної ділянки відбувається розроблення документації із землеустрою так і за його рішенням або рішенням органів виконавчої влади вбачається можливість внесення змін до документації із землеустрою її розробником.

Натомість відмова власника сусідніх земельних ділянок внести зміни у відомостях щодо їх внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж - чинить перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Аналогічна вищевказаній статті диспозиція норми права вказана у п. 156 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, попри прохальну частину позову, якщо дивитися з обставин викладених у ньому, то за умов підтвердження належними доказами позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:0000:1330 та за підтвердження того, що межі сусідніх земельних ділянок змістилися, що спричинило перешкоди у користуванні позивачем її земельною ділянкою (врахувати п. 8 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України), саме належним способом захисту (в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) буде заявлення негаторного позову з пред`явленням позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:0000:1330, шляхом зобов`язання власника - належного відповідача (врахувати п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) суміжних земельних ділянок (із зазначенням їх кадастрового номеру) протягом встановленого строку вжити дії щодо внесення змін у документації із землеустрою, привівши у відповідність місце їх розташування до фактичних меж користування та ініціювати перед Державним кадастровим реєстратором відповідного управління Головного управління Держгеокадастру виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки яка була у документації із землеустрою. При цьому, оскільки рішення у справі може вплинути на права або обов`язки інших осіб їх може бути залучено до участі у справі за заявою учасників справи у якості третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом 15-ти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд приходить до висновку, про наявність підстав для залишення заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону.

При цьому суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків не є порушенням права на справедливий судовий захист. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись ст.ст.175, 177, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії - залишити без руху, запропонувавши позивачу в десятиденний строк з дня отримання ухвали усунути недоліки.

Роз`яснити, що якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною і буде повернена позивачеві.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. Д. Іванець