ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Суми

Справа №591/3240/22

Номер провадження 22-ц/816/989/23, 22-ц/816/990/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Максима Миколайовича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Солошенко Людмили Євгенівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кондратенком Максимом Миколайовичем,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 18 квітня 2023 року,

та на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 травня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 01 травня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя, про стягнення компенсації 1/2 частини вартості автомобіля та вартості частки квартири,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кондратенка М.М., звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з ОСОБА_2 з 18 вересня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 29 травня 2015 року був придбаний автомобіль Volkswagen Tiguan 2010 року випуску д.н. НОМЕР_1 , право власності на який одноособово було зареєстровано за ОСОБА_2 . Відповідач відчужила автомобіль 04 березня 2016 року без його згоди, в той час сторони фактично не проживали разом та не підтримували шлюбних відносин. Коштів від продажу автомобіля позивач не отримував.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована в Сумському районі, с/рада Червоненська з подальшою зміною її цільового призначення на землі для індивідуального садівництва. Крім того, до укладення з ним шлюбу, відповідач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,46 кв.м. За час спільного проживання ними зроблено реконструкцію даної квартири та капітальний ремонт. Внаслідок реконструкції та капітального ремонту спірної квартири, її вартість значно зросла, тому вважає, що має право на стягнення з відповідача вартості цих покращень в сумі 68 757 грн 00 коп.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку вони не дійшли згоди щодо порядку розподілу спільно нажитого майна, просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована в Сумському районі, с/рада Червоненська кадастровий номер :03:001:0035 та визнати за ним. право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля автомобіль Volkswagen Tiguan 2010 року випуску д.н. НОМЕР_1 в сумі 241 353,50 грн.; грошову компенсацію вартості 12% вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що в сумі становить 68 757,00 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації частини вартості автомобіля та вартості частки квартири відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання земельної ділянки спільною власністю подружжя відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Додатковим рішення Зарічним районним судом м. Суми від 12 квітня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Солошенко Л.Є. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кондратенка М.М., подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення частини вартості автомобіля, не взяв до уваги висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 07 квітня 2021 року у справі №127/6926/13-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 05 листопада 2020 року у справі №534/961/16-ц, в яких йдеться про те, що при відчуженні спільного майна одним із подружжя, повинна бути письмова згода іншого з подружжя, доведення використання коштів в інтересах сімї або передання частини отриманих коштів. Наголошує на тому, що відповідач, відчужуючи спірний автомобіль діяла не в інтересах сімї, а у власних інтересах, так як розуміла, що їх сімейні відносини були припинені.

Посилаючись на те, що зібраними по справі доказами беззаперечно встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі належана відповідачу на праві приватної власності квартира зазнала поліпшень в розмірі 24% по відношенню до первинної вартості, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача частину внесених покращень в сумі 68757 грн 00 коп.

Вказує на те, що строки позовної давності мають обраховуватися не з дати розірвання шлюбу, а з дати ухвалення Ковпаківським районним судом м. Суми рішення від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання солідарними боржниками та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, визнання правочину недійсним, визнання солідарним боржником. Тобто, з вимогами про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 звернувся в межах строків позовної давності.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Солошенко Л.Є. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду, просить їх залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, повністю зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 18 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) перебували у шлюбі (т.1 а.с.13), який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2017 року, що набрало законної сили 20 травня 2017 року (т.1, а.с.14).

09 червня 2009 року виконавчим комітетом Сумської міської ради видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру, розміщену за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 19-21).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 березня 2012 року, ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку, площею 0,1000 га за кадастровим номером :03:002:0295, що розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області (т.1, а.с. 171-177).

Розпорядженням голови Сумської районної державної адміністрації від 26 вересня 2012 року №496-ОД «Про зміну цільового призначення земельної ділянки», ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) загальною площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель, що знаходиться у її власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №410967 наданої для ведення особистого селянського господарства на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області (т.1, а.с. 187).

За замовленням ОСОБА_2 приватним підприємством «Мегаполіс» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки при зміні її цільового призначення для індивідуального садівництва на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області (т. 1, а.с. 181-204).

02 липня 2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0035 для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1 га, що розташована на території Червоненської селищної ради Сумського району Сумської області та того ж дня 02 липня 2013 року право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1. а.с. 17, 18).

29 травня 2015 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль, марки Volkswagen Tiguan 2010 року випуску д.н. НОМЕР_1 . 04 березня 2016 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_6 , згідно договору купівлі-продажу від 04 березня 2016 року №8047/16/2096 (т.1, а.с. 15, 16, 23).

Висновком експертів №8685/674 за результатами проведення судової комісійної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеним 12 квітня 2021 року, встановлено, що виконані будівельно-технічні роботи в квартирі АДРЕСА_2 , в період з 11 січня 2011 року по 10 лютого 2011 року належить до невід`ємних поліпшень, у зв`язку з їх проведенням, вартість квартири на дату проведення обстеження 31 липня 2020 року збільшилася на 3033 грн. Вартість будівельно-технічних робіт (поліпшень), проведених з 11 січня 2011 року по 10 лютого 2011 року, на дату проведення обстеження станом на 31 липня 2020 року складає 137514 грн, частка поліпшень у цій квартирі проведених у зазначений період по відношенню до стану квартири, що мало місце до 11 січня 2011 року складає 24 %. Частка поліпшень, яка припадає на ОСОБА_1 становить 12%, що складає 68757 грн 00 коп. (т.1, а.с. 32-59).

Згідно висновку експертного дослідження від 28 липня 2022 року за №ЕД-19/119-22/8305-АВ середньо-ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Tiguan 2.0TSI», 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1984 куб.см. паливо бензин, з фактичним пробігом 140 тисячі кілометрів, технічно справний, укомплектований, з урахуванням зносу, станом на час проведення дослідження складає 482707 грн (т.1, а.с. 27-30).

Відповідно до звіту СУЗ 10/7-22 з експертного дослідження грошової оцінки земельної ділянки, ринкова вартість об`єкта оцінки земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, за кадастровим номером :03:001:0035, для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Сумська область, Сумський район, Старосільська сільська рада становить 62500 грн 00 коп. (т.1, а.с. 66-67).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2021 року у справі №592/4695/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання солідарними боржникам та зустрічний позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Креді агріколь банк» про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, визнання правочину недійсним, визнання солідарним боржником, у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю (т.1, а.с. 63-65). Рішення набрало законної сили, сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача компенсації вартості частини придбаного під час перебування у шлюбі транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль проданий під час перебування сторін у шлюбі та до фактичного припинення шлюбних відносин, а тому ймовірно, що кошти від його продажу були використані в інтересах сім`ї, зворотнє позивачем не доведено.

Суд першої інстанції визнав недоведеним здійснення позивачем зазначених у висновку експертів №868/674, складеного 12 квітня 2021 року, ремонтних робіт за його участю та з використанням його коштів. Зокрема, придбання позивачем будівельних матеріалів, замовлення будівельних робіт та розрахунків за них та ін. Крім цього, суд вказував на те, що в даному випадку позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки питання щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 вже ставилося ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом 25 липня 2017 року.

При вирішенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину спірної земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що вказане нерухоме майно придбане під час шлюбу та є спільним майном подружжя, проте, у зв`язку з спливом строків позовної давності, що почав обліковуватися з 25 липня 2017 року, відмовив у задоволенні цих вимог.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для застосування судом першої інстанції наслідків строків позовної давності, з огляду на таке.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, з вказаних норм слідує, що трьохрічний строк звернення до суду з вимогами про поділ майна подружжя обраховується з моменту, коли співвласник дізнався про порушення своїх прав, але не раніше розірвання шлюбу.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ VII Прикінцеві положення СК України доповнено пунктом 2-1, згідно з положенням якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій тетериної України встановлено карантин з 12 березня 2020 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Встановлено, що шлюб між сторонами будо розірвано 20 травня 2017 року, спір щодо поділу майна між сторонами виник 25 липня 2017 року, що не заперечується і сторонами. Тобто, останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був 24 липня 2020 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року за №540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, його було продовжено на весь час дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, що діяв з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року включно, на що не звернув уваги суд першої інстанції, застосовуючи наслідки пропуску строків повної давності.

Переглядаючи рішення суду щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що придбана під час шлюбу земельна ділянка, площею 0,10 га, за кадастровим номером :03:001:0035, для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Сумська область, Сумський район, Старосільська сільська рада, є спільно нажитим майном подружжя.

Тобто, з огляду на рівність часток чоловіка та дружини в праві спільної сумісної власності, заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання за ним права власності на частину спірної земельної ділянки підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення з відповідача компенсації частини внесених поліпшень до належної ОСОБА_2 квартири та частини вартості проданого автомобіля, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині вважає непереконливими.

Зокрема, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалюючи рішення від 24 листопада 2021 року у справі №592/4695/17 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що ремонтні роботи у спірній квартирі проводились за його участю, та з використанням його коштів. Так, наприклад, суду не надано жодних документів на підтвердження придбання позивачем за зустрічним позовом будівельних матеріалів, замовлення будівельних робіт та розрахунків за них та ін. Таким чином, судом визнано не доведено факт участі ОСОБА_1 у проведенні будівельно-технічних роботах по поліпшенню оспорюваної квартири.

ОСОБА_1 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2021 року в апеляційному порядку не оскаржив, висновки суду не спростував.

У зв`язку із цим, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, ухваленого між тими самим сторонами, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача частини внесених у належну їй на праві власності квартиру.

У той же час, колегія суддів вважає зайвими посилання суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом у випадку обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Щодо вимог про компенсацію позивачу частини вартості придбаного під час перебування в шлюбі автомобіля марки Volkswagen Tiguan 2.0TSI», 2010 року випуску, то колегія суддів бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом встановлено, що спірний автомобіль було продано за договором купівлі-продажу від 04 березня 2016 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Фактичні шлюбні відносини були припинені з жовтня 2016 року.

Колегія суддів вважає непереконливими ствердження позивача про відсутність його письмової згоди на продаж ОСОБА_2 спірного автомобіля, оскільки згідно інформації, наданої Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, станом на 10 квітня 2019 року, термін зберігання документів на підставі яких у 2016 році була здійснена перереєстрація спірного транспортного засобу на ОСОБА_6 сплив, а тому надати їх копії не виявляються за можливим.

Тобто, достеменно встановити відсутність згоди ОСОБА_1 на продаж ОСОБА_2 вказаного автомобіля на даний час неможливо. Позивачем не було надано також доказів на підтвердження використання отриманих від реалізації цього автомобіля коштів не в інтересах сім`ї.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що питання правомірності укладеного договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 04 березня 2016 року, з підстав відсутності згоди ОСОБА_1 на його реалізацію, виступало предметом судового дослідження під час розгляду справи №592/4695/17 за зустрічним позовом ОСОБА_1 , у задоволенні якого судом було відмолено.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині вирішення позову про поділ земельної ділянки належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. Крім того, рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації частини внесених поліпшень підлягає зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на пропуск позивачем строків давності.

З приводу вирішеного судом першої інстанції питання про розподіл понесених відповідач витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 1 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представництво ОСОБА_2 здійснювала адвокат Солошенко Є.Л. на підставі договору про надання правових послуг від 10 жовтня 2019 року (т. 1, а.с.98).

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правових послуг адвоката від 10 жовтня 2019 року, адвокат надала Перелазній Л.І. послуги на суму 10000 грн 00 коп., а саме: ознайомлення з матеріалами вказаної справи в суді, отримання фотокопій документів власними засобами 2 год., опрацювання отриманих матеріалів, вироблення правової позиції та вивчення судової практики щодо поставлених ОСОБА_1 питань 4 год., надання усних консультацій Перелазній Л.І. щодо здійснення захисту її прав та інтересів у вказаній справі 1 год., підготування та подання до суду відзиву на позов з додатками від 11 жовтня 2022 року 4 год., складання та подання до суду клопотання про забезпечення судових витрат від 11 жовтня 2022 року 2 год.,; складання та направлення до суду клопотання про приєднання доказів від 30 жовтня 2022 року 2 год., складання та подання до суду заперечення на клопотання позивача про витребування доказів та допит свідка від 07 жовтня 2022 року 2 год, повторне ознайомлення з матеріалами справи №592/4695/17 з метою отримання письмових доказів та подання до суду в цій справі 2 год., складання та подання до суду додаткових пояснень в порядку ст.42 ЦПК України від 25 лютого 2023 року 4 год., прийняття участі в судових засіданнях, складання та подання суду промови в судових дебатах в письмовому вигляді 3 год., складання заяви про стягнення судових витрат та подальше її подання до суду 2 год. (т.1, а.с. 232).

Факт оплати послуг адвоката підтверджується квитанцією 543136 від 28 вересня 2022 року на суму 10000 грн 00 коп. (т.1, а.с.99).

Згідно довідки секретаря судових засідань від 28 квітня 2023 року, адвокат Солошенко Л.Є. приймала участь при розгляді справи №591/2240/22 в наступних судових засіданнях 19 жовтня 2022 року з 11:30 до 11:58 тривалістю 28 хв., 20 жовтня 2022 року з 09:27 до 09:44 тривалістю 17 хв., 16 листопада 2022 року з 09:17 до 09:47 тривалістю 30 хв., 11 січня 2023 року з 10:35 до 11:44 тривалістю 1 год. 09 хв, 14 лютого 2023 року з 13:34 до 14:50 тривалістю 1 год. 16 хв, 20 березня 2023 року з 14:04 до 14:11 тривалістю 7 хв, 12 квітня 2023 року з 10:03 до 13:20 тривалістю 3 год. 17 хв. Всього 7 год. 04.хв. (т.1, а.с. 240).

Представник ОСОБА_1 адвокат Кондратенко М.М., в поданому запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення, доводів щодо не співмірності понесених відповідачем витрат на професійну правничу ступеню складності справи, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), ціною позову та значенню справи для сторін не наводив.

Усупереч доводам апеляційної скарги, укладаючи договір про надання правових послуг адвоката від 10 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 та адвокат Солошенко Л.Є. погодили, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи, який узгоджені сторонами та встановлюються у розмірі не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день оплати гонорару за одну годину роботи адвоката.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визначені витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами в сумі 10000 грн 00 коп., що відповідають ступеню складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, витраченому адвокатом часу у зв`язку з наданням правової допомоги, а також узгоджується з принципом співмірності та розумності судових втрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тобто, враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду, колегією суддів встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому пропорційно до частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено ( на 91%), з нього на користь відповідача належить стягнути 9100 грн 00 коп. понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим додаткове рішення підлягає зміні в частині присудженого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, пропорційно до частки задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, що становить 9%, з відповідача на користь позивача належить стягнути 307 грн 22 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 460 грн 84 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

У той же час, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрат на проведення експертизи (автотоварознавча експертиза) та витрат на проведення висновку експертів №868/674, складеного 12 квітня 2021 року, оскільки в рамках даної судової справи експертизи не призначалися, крім того, ці висновки не були покладені в основу судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кондратенком Максимом Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки для індивідуального садівництва за кадастровим номером :03:001:0035, загальною площею 0,1 га.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2023 року змінити в частині

частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації частини внесених поліпшень, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск позивачем строків давності.

Стянути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 307 гривень 22 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 травня 2023 року змінити в частині розміру присуджених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9100 гривень 00 копійок, понесених нею під час розгляду справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 460 гривень 84 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 листопада 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов