ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/869/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

та сторін:

представника ОСОБА_1 - адвоката Голиці Т.І.,

представника Тернопільської міської ради Яроша О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12610/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2023 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого виготовлено 12 квітня 2023 року, в справі за заявою Тернопільської міської ради, заінтересована особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська міська рада звернулась до суду із заявою про визнання відумерлою спадщиною майна, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно: квартира за адресою АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв, відомості про спадкоємців відсутні.

За таких обставин, відповідно до ст.1277 ЦК України, ст.338 ЦПК України заявник просив визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з вищевказаної квартири, та передати цю квартиру у власність територіальній громаді міста Тернополя в особі Тернопільської міської ради.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2023 року заяву Тернопільської міської ради задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з квартири АДРЕСА_2 .

Передано відумерлу спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_2 , у власність територіальній громаді міста Тернополя в особі Тернопільської міської ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, не залучивши до участі в справі. Вказує, що судом не повно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_3 та прийняла спадщину після її смерті. 21.05.2021 року на підставі заяви апелянта Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу М2388/2021 до майна померлої. 26.09.2022 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2022 Мо1428/02-31 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем. Після цього апелянт почала вживати необхідних дій щодо збирання доказів для підтвердження факту родинних відносин із спадкодавцем та, зрештою, звернулася до суду із заявою про встановлення такого факту.

Вказує, що про розгляд даної справи її повідомлено не було, хоча учасникам справи та суду було відомо про те, що вона є спадкоємцем ОСОБА_3 та прийняла спадщину.

Крім того, суд безпідставно розглянув дану справу в порядку окремого провадження, оскільки наявний спір про право, в зв`язку із чим суд першої інстанції повинен був залишити заяву Тернопільської міської ради без розгляду.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким заяву про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Тернопільської міської ради просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема зазначає, що постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Утинської З.З. від 26.09.2022 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних стосунків. Постанову про відмову ОСОБА_1 отримала того ж дня у нотаріальній конторі, про що особисто розписалась на примірнику постанови, який міститься у спадковій справі.

Вказує, що в матеріалах спадкової справи немає жодних даних про оскарження постанови чи вчинення ОСОБА_1 будь-яких інших юридично значимих дій, направлених на отримання майна у спадщину. Не встановлено таких обставин і судом.

На час прийняття оскаржуваного рішення постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, котра була видана у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , оскаржена до суду не була, а тому вона чинна.

Таким чином, зазначене вище дало суду підстави вважати, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 минуло більше одного року, суд дійшов висновку, що заява про визнання спадщини відумерлою є обґрунтованою та піддягає задоволенню.

Зазначає, що апелянт ОСОБА_1 не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , відповідні спадкові права нею не оформлені на час розгляду справи судом першої інстанції, встановлені законом документи чи відповідне рішення суду, щодо підтвердження її права на спадкування відсутні, а тому квартира АДРЕСА_3 має всі ознаки відумерлої спадщини.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Голиця Т.І. просить апеляційну скаргу задовільнити з підстав, викладених у ній.

Представник Тернопільської міської ради просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2023 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд дійшов висновку, що прийнятим рішенням права скаржника не порушено, тому апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

У пункті 8 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

Справа, що переглядається, стосується вирішення питання визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Таку заяву подала Тернопільська міська рада в порядку окремого провадження у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців.

Суд першої інстанції встановив, що спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв, спадкоємців немає, після спливу більш як року часу з дня відкриття спадщини жодній особі свідоцтво про право власності не видано та відповідних прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

За встановлених обставин суд першої інстанції задовольнив заяву Тернопільської міської ради, визнав спадщину після громадянки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою та передав квартиру АДРЕСА_3 у власність територіальної громади м.Тернополя в особі Тернопільської міської ради.

ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що рішення суду першої інстанції порушує її права як спадкоємця за законом, звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на це рішення суду.

Обґрунтовуючи порушення оскаржуваним судовим рішенням своїх прав, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем та двоюрідною племінницею померлої. У шестимісячний строк, а саме 21.05.2021 року, вона подала заяву про прийняття спадщини. Відтак, вважала, що висновки суду першої інстанції про відсутність спадкоємців, неприйняття ними спадщини та наявність підстав для визнання спадщини відумерлою є помилковими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У зазначеній статті визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяється на такі дві групи, - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у такій справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у справі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених процесуальних норм права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Водночас, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що спадкова справа №338/2021 щодо майна померлої ОСОБА_3 заведена 21.05.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.05.2021 року.

Втім, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори №1428/02-31 від 26.09.2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що заявницею не було надано будь-яких документів на підтвердження родинних зв`язків.

Дана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 оскаржена до суду не була, а тому вона є чинною.

Під час судового розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Голиця Т.І. заявила, що ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про встановлення факту родинних відносин.

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. Разом з тим, ухвалою від 31.10.2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, вказана позовна заява була повернута позивачу.

Таким чином, станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції не існує судового рішення щодо ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_3 , а також немає даних щодо інших відкритих та нерозглянутих справ за заявою (позовною заявою) ОСОБА_1 про встановлення такого факту.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі, оскільки вона не є спадкоємцем та не довела такого права в судовому порядку.

З огляду на зазначене колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 , яка не є спадкоємцем за заповітом, втім вважає, що є родичкою спадкодавця та є єдиним спадкоємцем, хоч і подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк, проте без постановлення відповідного судового рішення про встановлення факту родинних відносин не підтвердила свого права на спадкування, не є учасником зазначених спадкових правовідносин.

Отже, ОСОБА_1 не була спадкоємцем ОСОБА_3 як на час ухвалення судом першої інстанції рішення про визнання спадщини відумерлою, так і на час розгляду апеляційним судом даної справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не підтвердила належними доказами своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , відповідні спадкові права ОСОБА_1 протягом майже трьох років після смерті ОСОБА_3 не оформила, а оскільки встановлені законом документи чи відповідне рішення суду, щодо підтвердження її прав на спадкування не надано, то рішення суду, що квартира АДРЕСА_3 має всі ознаки відумерлої спадщини є законним, тому відсутні підстави для його скасування згідно вимог апеляційної скарги.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що з юридичної точки зору скаржник на даний час не є спадкоємцем ОСОБА_3 , хоча вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті останньої протягом шести місяців в установленому законом порядку, але не підтвердила свого права на спадкування, тому не має такого статусу на час прийняття рішення судом першої інстанції, так і на дату перегляду апеляційним судом.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що рішенням суду першої інстанції порушені її права, свободи та інтереси є необґрунтованими, оскільки не відповідають обставинам справи, нормам права, та спростовуються матеріалами справи, так як твердження скаржника про порушення права є такими, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи і наявними доказами, не ґрунтується на нормах закону, а тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 при вирішенні заяви не вирішувалися. Ні мотивувальна, ні резолютивна частини оскаржуваного рішення не містять будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржника, а тому відсутні підстави для висновку, що оскаржуваним рішенням допущено порушення її прав та інтересів.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, у відповідності до якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст.362, 367, 368, 374, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2023 року в справі за заявою Тернопільської міської ради, заінтересована особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді