Справа № 369/9582/20
Провадження № 2/369/250/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретарів судових засідань Мазурик Д.С., Житар А.А., Варваровій М.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131208475 від 18.07.2018.

Підставою виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:018:5005 є рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 31 від 26.04.2018 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 27.02.2018.

Рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 31 від 26.04.2018 було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також передано у власність позивачу вказану земельну ділянку та віднесено її до категорії земель - землі житлової та громадської забудови.

Окрім того, позивач є власником частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л. 25.07.2006, зареєстрованим в реєстрі за № 2-2338, а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11371637 від 28.07.2006, виданого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації.

Земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою із кадастровим номером :05:018:5002, яка належить ОСОБА_3 . Як вказано в позовній заяві, фактична межа між земельними ділянками позивача та відповідача представлена парканом з дерев`яного штахету у фасадній і центральній частині; частково проходять по стінах будівель/споруд, влаштованих на земельній ділянці відповідача; парканом з металопрофілю в тильній частині земельної ділянки.

Як зазначив позивач, частина земельної ділянки із кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , протиправно обнесена парканом зі сторони земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_3 , що спричинило порушення меж земельної ділянки позивача. Окрім того, по фактичній межі землекористування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5005, яка належить позивачу, проходить частина господарської будівлі відповідача, що вбачається із фото № 9-12 експертного висновку №ED-1701-l-1473.20.

Позивач звернувся із заявою до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою щодо можливих порушень земельного законодавства при використанні земельних ділянок з кадастровими номерами :05:018:5005, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить гр. ОСОБА_1 та :05:018:5002, яка розташована в АДРЕСА_3 та належить гр. ОСОБА_3 .

За результатами розгляду заяви, Бузівською сільською радою Києво- Святошинського району Київської області встановлено, що фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер :05:018:5002, які належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 не відповідають даним державного земельного кадастру, які були внесені на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок розробленої ДП «Київський інститут землеустрою» від 22.07.2009.

Позивачем було замовлено земельно-технічне експертне дослідження щодо порушення меж земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5005.

Судовим експертом та геодезистом Судової незалежної експертизи України 13.02.2020 за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хмільна було здійснено візуально-інструментальне обстеження та горизонтальну зйомку об`єкту дослідження; виконано фотофіксацію.

Так, висновком № ED-1701-l-1473.20 комплексного земельно-технічного експертного дослідження Судової незалежної експертизи України, судового експерта Клівак Олени Володимирівни, складеним 22.05.2020 встановлено порушення меж (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :05:018:5005, площа 0,1242 га) по АДРЕСА_1 у порівнянні з інформацією про неї, що міститься в Державному земельному кадастрі.

Виявлене порушення меж земельної ділянки позивача, яка є спільною із сусідньою земельною ділянкою відповідача по АДРЕСА_3 , полягає в тому, що вказана межа на місцевості зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_1 на відстань 0,43 м…0,70 м, тим самим зменшивши площу фактичного землекористування ОСОБА_5 на 0,0044 га [44 кв.м.]. Так:

-відстань між відрізком 14-15 межі Г-А земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:018:5005 за інформацією з Державного земельного кадастру та фактичною межею, що утворилася внаслідок порушення межі, складає 0,45м...0, 49м [ у фактичній точці 16 зміщення на 0,47м, у фактичній точці 17 - на 0,45 м, в точці 15 згідно з кадастровим планом - на 0, 49 м];

-відстань між відрізком 15-16 межі Г-А земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:018:5005 за інформацією з Державного земельного кадастру та фактичною межею, що утворилася внаслідок порушення межі, складає 0,49м.. ,0,61м [в точці 15 згідно з кадастровим планом зміщення на 0,49 м, у фактичній точці 18 - на 0, 49м, у фактичній точці 19 - на 0, 61 м];

-відстань між відрізком 16-17 межі Г-А земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:018:5005 за інформацією з Державного земельного кадастру та фактичною межею, що утворилася внаслідок порушення межі, складає 0,45м...0,6їм [в точці 20 зміщення на 0,61 м, у фактичній точці 17 згідно з кадастровим планом - на 0, 61м];

-відстань між відрізком 17-18 межі Г-А земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:018:5005 за інформацією з Державного земельного кадастру та фактичною межею, що утворилася внаслідок порушення межі, складає 0,43м...0,70м [в точці 17 згідно з кадастровим планом зміщення на 0,45 м, у фактичній точці 21 зміщення на 0,43м, у фактичній точці 22 - на 0,60 м, в точці 18 згідно з кадастровим планом на 0,70 м];

-відстань між відрізком 18-1 межі Г-А земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:018:5005 за інформацією з Державного земельного кадастру та фактичною межею, що утворилася внаслідок порушення межі, складає 0,66м...0,70м [в точці 18 згідно з кадастровим планом зміщення на 0,70 м, у фактичній точці 23 зміщення на 0, 70м, в точці 1 згідно з кадастровим планом на 0,66 м].

Як вказано в позовній заяві, облаштування паркану на земельній ділянці, яка належить позивачу, призвело до зменшення площі його фактичного землекористування на 0,0044 га та створило перешкоди останньому у користуванні власною земельною ділянкою, чим порушило його право власності.

Позивач неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору. Усні претензії відповідач повністю проігнорував та відмовився від добровільного усунення перешкод шляхом демонтажу паркану.

19.06.2020 представник позивача звертався до ОСОБА_3 із письмовою претензією з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача шляхом знесення або перенесення незаконно встановленого паркану та знесення господарських будівель, розміщених на земельній ділянці із кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 відповідно до висновку № ED-1701-1-1473.20 протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії, але не пізніше 05.07.2020.

08.07.2020 представник позивача отримав лист відповідача на претензію, в якому остання просила перенести строки вирішення питань визначених в претензії та перенесення паркану, чим, на думку позивача, фактично визнала порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 , проте вимоги представника позивача залишила без задоволення.

У зв`язку з чим позивач просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незаконно встановленого паркану та перенесення його в бік земельної ділянки із кадастровим номером :05:018:5002, яка належить ОСОБА_3 та розташована в АДРЕСА_3 у відповідності до координатів поворотних точок меж земельної ділянки із кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, що міститься в Державному земельному кадастрі, а саме: на відрізку 14-15 межі ГА змістити на відстань фактичної точки 16 на 0,47м, з фактичної точки 17 - на 0,45м, з точки 15 згідно з кадастровим планом - на 0,49м, на відрізку 15-16 межі Г-А змістити на відстань з точки 15 згідно з кадастровим планом на 0,49м, з фактичної точки 18 - на 0,49м, з фактичної точки 19 - на 0,61м, на відрізку 16-17 межі Г-А змістити на відстань з фактичної точки на 0,61м, з точки 17 згідно з кадастровим планом - на 0,61м, на відрізку 17-18 межі Г-А змістити на відстань з точки 17 згідно з кадастровим планом на 0,45м, з фактичної точки 21 - на 0,43м, з фактичної точки 22 - на 0,60м, з точки 18 згідно з кадастровим планом - на 0,70м, на відрізку 18-1 межі Г-А змістити на відстань з точки 17 згідно з кадастровим планом на 0,70м, з фактичної точки 23 - на 0,70 м, з точки 1 згідно з кадастровим планом - на 0,66м та відновити межі земельної ділянки відповідно до експертного висновку №ED-1701-l- 1473.20 та даним земельно-кадастрової документації; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом знесення господарської будівлі, що проходить по фактичній межі землекористування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5005 (показано на фото № 9-12 експертного висновку №ED-1701-l-1473.20) відповідно до експертного висновку №ED-1701-l-1473.20 та даним земельно-кадастрової документації; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору, витрати на правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з проведенням земельно-технічної експертизи.

07.08.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі.

20.10.2020 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву за вх. № 38255, відповідно до якого зазначила, що ще в 2006-2007 році на момент зміни власника сусідської половини будинку за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 на ОСОБА_1 виникло непорозуміння щодо фактичного розташування паркану розташованого між земельними ділянками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .

На той час відповідач вже тривалий час була власницею будинка по АДРЕСА_3 , якій вона отримала в спадок від свого батька, згідно договору дарування номер та серія НА 0 року.

На 2006 рік у відповідача були вже оформлені будинкова книга, технічний паспорт на будинок та Державний акт на право приватної власності на землю серія І-КВ №087274 отриманий ще в 1998 році.

Також, ОСОБА_3 зазначила, що рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 вересня 2007 року було вирішено змінити конфігурацію земельної ділянки площею 0,42 га, що належить відповідача, розташованої в АДРЕСА_3 без зміни площі та виготовити державний акт гр. ОСОБА_3 на вищезазначену земельну ділянку.

В подальшому, вона звернулася до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та згідно договору № 4065 від 22.07.2009 замовила технічну Документацію із землеустрою, що до встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В 2013 році ОСОБА_3 отримала Технічну документацію від ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та свідоцтво на право власності на нерухоме майно на 0,25 га (кадастровий номер :05:018:5002) та 0,17 га (кадастровий номер :05:018:5003).

Як вказано у відзиві на позовну заяву, після відповідних звернень до Бузівської сільської ради, та ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», щодо роз`яснень з приводу того чому кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_1 зміщено в бік ділянки відповідача та перетнув паркан та наклався на її існуючу господарську будівлю було виявлено що документація, виготовлена ДП «Київський науково проектний інститут землеустрою» ще в 2013 році, стосовно земельної ділянки відповідача, виконана з недоліками (помилками). Її кадастровий план земельної ділянки по факту виявився по всій довжині зміщений в бік ділянки по АДРЕСА_5 та в додаток в деяких місцях наклався на існуючи споруди власника ділянки АДРЕСА_5 .

Відповідач зазначила про відсутність її провини у виниклій ситуації, надала свої зауваження до наданого позивачем комплексного земельно-технічного експертного дослідження та просила суд відмовити у задоволенні заявленого позову.

30.04.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 19232, вказавши при цьому, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок сторін є чинними, відповідач не доводить належним чином свої твердження про наявність помилок проектів документації, а саме невідповідність змісту проектної документації чинному законодавству, а наявність висновку комплексного земельно-технічного дослідження підтверджує порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 . Просив позовні вимоги задовольнити.

18.10.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

20.01.2023 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було провадження у даній справі було поновлено.

04.04.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання 13.11.2023 позивач та представник позивача з`явилися. Позов підтримали та просили суд задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання 13.11.2023 з`явилися. Проти позову заперечували та просили суд відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, включаючи висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5005, площею 0,1242 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131208475 від 18.07.2018.

Підставою виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:018:5005 є рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 31 від 26.04.2018, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1242 га, розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :05:018:5005) гр. ОСОБА_1 та передано йому у власність вищезазначену земельну ділянку; земельну ділянку віднесено до категорії землі житлової та громадської забудови.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначав про створення йому перешкод у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою з боку ОСОБА_3 , що є власником сусідньої земельної ділянки за кадастровим номером :05:018:5002, що розташована в АДРЕСА_3 , шляхом встановлення останньою паркану та господарської будівлі на частині земельної ділянки позивача.

Згідно ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 91 Земельного кодексу України (далі ЗК України), власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом б) частини 3 цієї ж норми визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 369/9582/20 за № 1363/22-41/11041/22-41 від 12.01.2023 стосовно меж земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5002, яка належить ОСОБА_3 : площа згідно правовстановлюючих документів становить 0,2500 га, фактична площа становить 0,2510, шо на 0,0010 га (10 кв.м.) більша ніж площа згідно правовстановлюючих документів. Розміри відхилення фактичних меж від юридичних становить: з північної сторони від 0,49-0,75 м (перетинаються із землями комунальної власності); з північно-західної та із західної сторін від 0,32-0,68 м (межі перетинаються із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5007); із північно-західної та північної сторін від 0,33 до 0,35 м (межі перетинаються із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5073); із південно-східної та східної сторін від 0,41-0,62 м (межі перетинаються із досліджуваною земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5005).

Стосовно меж земельної ділянки з кадастровим номером :05:018:5005, яка належить ОСОБА_1 зазначено, що площа згідно правовстановлюючих документів становить 0,1242 га, фактична площа використання земельної ділянки становить 0,0992 га, що на 0,025 га менша ніж площа згідно правовстановлюючих документів. Розміри відхилення фактичних меж від юридичних становить: з північної сторони 33,39 м2 (межі перетинаються із землями комунальної власності), з південно-західної, із західної від 0,42 0,62 м (межі перетинаються із досліджуваною земельною ділянкою з кадастровим номером :05:018:5002), з південно сторони фактичне використання земельної ділянки від юридичних меж відрізняється на 279 м2.

Також зазначено, що стосовно накладення меж досліджуваних земельних ділянок з кадастровими номерами :05:018:5002 та :05:018:5005. Факт накладення меж земельних ділянок визначити неможливо, оскільки при виготовленні технічних документацій на досліджувані земельні ділянки з кадастровими номерами :05:018:5002 та :05:018:5005 не вірно визначені межі у зв`язку з чим відбувся перетин меж.

Відповідно до ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Судом встановлено, що зазначений висновок експерта є обґрунтованим, повним, сумніву не викликає, тому суд приймає даний висновок як належний і допустимий доказ по справі.

Аналізуючи даний висновок експертизи, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, оскільки встановити чи є накладення меж земельних ділянок (що в свою чергу тягне за собою можливість встановлення того, чи розташоване майно відповідача на земельній ділянці позивача) та на яку саме площу є таке накладення визначити не можливо, оскільки при виготовлення технічних документацій не вірно визначені межі земельних ділянок.

Визначення поняття «технічна документація із землеустрою» вказано в ст. 1 Закону України «Про землеустрій», а саме технічною документація із землеустрою є сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Як окремі матеріали, що включаються до технічної документації так вона в цілому не є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (юридичним фактом) в розумінні ст. 11 ЦК України. За своєю правовою природою технічна документація є юридичною умовою, яка передує настанню юридичного факту.

Як вбачається із матеріалів справи, з позовом щодо оспорювання акту уповноваженого органу, яким була затверджена технічна документація на земельні ділянки, чи оспорення правовстановлюючих документів у разі наявності підстав, сторони не зверталась, останні є чинними на час судового розгляду.

Суд не може вважати наданий позивачем висновок комплексного земельно-технічного експертного дослідження від 22.05.2020 таким, що підтверджує факт неправомірного розташування майна (паркану, господарської будівлі) ОСОБА_3 на земельній ділянці позивача, оскільки питанням, яке потребувало вирішення було питання чи є порушення меж (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 за кадастровим номером :05:018:5005 у порівнянні з інформацією про цю земельну ділянку, що міститься в Державному земельному кадастрі, при тому, що при виготовлення технічних документацій не вірно визначені межі земельних ділянок. Суд зазначає, що він позбавлений можливості встановити де саме наявна помилка в технічній документації, і якої саме земельної ділянки це стосується, оскільки це не є предметом розгляду даної справи.

Щодо інших тверджень сторін, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 91, 152 Земельного кодексу України, ,керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишити без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.11.2023.

Суддя: Тетяна ДУБАС