Справа №: 398/3469/21
провадження №: 2/398/219/23
"24" серпня 2023 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Нероди Л.М.,
з участю секретаря - Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії цивільну справу №398/3469/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
Позивачі є власниками квартири АДРЕСА_2 .
Окрім позивачів, в квартирі зареєстрована і відповідач, яка фактично не проживає з 2012 року.
Оскільки відповідач не проживає в квартирі, то і не сплачує комунальні послуги, то і участі в утриманні житла не приймає.
На даний час позивачам невідомо, де саме проживає відповідач, реєстрація останньої в квартирі позбавляє позивачів права оформити субсидію.
Позивач просить визнати відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивачі про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позов.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
10.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2018 року, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у тому числі з урахуванням ? (однієї другої) частки у спадщини, від якої відмовилася дружина спадкодавця, ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 (однієї третьої) частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.04.1993 року за № НОМЕР_1 (а.с.10).
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1993 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.14).
Згідно свідоцтва про шлюб, 21.09.1991 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_7 , та останній після шлюбу надано прізвище « ОСОБА_8 »(а.с.9)
Згідно акту розпорядження від 22.07.2021 року зазначено, що ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_2 не проживає з 2012 року. На момент 22.07.2021 року ОСОБА_3 в квартирі була відсутня, особистих речей немає.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки позивачі є власником квартири, відповідач, яка є членом сім`ї власників квартири, не проживає в ньому без поважних причин понад 11 років, факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується наданими позивачами доказами.
У сукупності вбачається, що відповідач без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.
За змістом ч. 2ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку,прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірівта свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власники мають право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
НОРМИ ПРАВА
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Оскільки позивачами не ставиться питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати залишити по фактично понесеним.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справи залишити по фактично понесеним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 24.08.2023 року.

Учасники справи:
- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА