Справа № 447/389/22 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/456/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , на рішення державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кахнич Ольги Олексіївни про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ратич Т.М. подав скаргу, у якій просив визнати неправомірним рішення державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кахнич О.О. повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.01.2023 та зобов`язати відповідальну особу Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення (поновити порушене право) шляхом вжиття всіх необхідних заходів для фактичного повного виконання виконавчого листа, виданого 08.12.2022 Миколаївським районним судом Львівської області у справі №447/389/22 про присудження ОСОБА_1 з ОСОБА_2 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги представник заявника покликався на те, що 22 січня 2023 року ним як представником стягувача отримано повідомлення державного виконавця Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ Кахнич О.О. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.01.2023, оскільки, на думку останньої, виконання рішення суду за виконавчим листом №447/389/22 від 31.10.2022 не передбачено заходів примусового виконання. Представник заявника вважає таке рішення державного виконавця незаконним, оскільки таким порушується принцип виконуваності рішення суду. Крім цього, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, має право звертатися до суду із завою (поданням) про роз`яснення рішення. Вказаних дій державний виконавець не вчинила. Таким чином, вважає, що прийняте рішення державного виконавця є передчасним.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірним рішення державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кахнич Ольги Олексіївни повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.01.2023.

Зобов`язано відповідальну особу Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення (поновити порушене право) шляхом вжиття всіх необхідних заходів для фактичного повного виконання виконавчого листа, виданого 08.12.2022 Миколаївським районним судом Львівської області у справі №447/389/22 про присудження ОСОБА_1 з ОСОБА_2 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалу суду оскаржив Миколаївський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу протиправною, винесеною з порушенням норм цивільно-процесуального права, при постановленні якої неповно з`ясовано всі обставини та причини повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Вказує, що регулятивною частиною виконавчого листа Миколаївського районного суду Львівської області №447/389/22 судом уже присуджено, що не передбачає заходів примусового виконання.

Просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції прийшов до висновку, що захід примусового виконання визначений резолютивною частиною рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31.10.2022 та повернення виконавчого документа без прийняття до виконання грубо порушує право стягувача на примусове виконання рішення суду та також є недопустимим з огляду на вимоги, визначені ст. 18 ЦПК України, у зв`язку з чим скарга є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 31.10.2022 у справі № за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів позов задоволено частково, ухвалено звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , присуджених рішенням Миколаївського суду Львівської області від 02.06.2021 у справі №447/3619/20 починаючи з 26.08.2021. Виконавчий лист у справі №447/3619/20 (провадження №2/447/214/21), виданий згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2021, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , щомісячно, в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.12.2020, з проведенням індексації відповідно до закону відкликано. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Ухвалено присудити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 1984 гривень 80 копійок в дохід держави.

Вказане рішення набрало законної сили 08.12.2022.

08 грудня 2022 року Миколаївським районним судом Львівської області видано виконавчий лист, згідно якого суд вирішив присудити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

13 січня 2023 року державним виконавцем Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кахнич О.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу виконавчого листа №447/389/22, виданого 08.12.2022, стягувачу без виконання у зв`язку із тим, що виконання рішення суду за вказаним виконавчим листом не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява №56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Тобто у даній ситуації слід керуватися інтересами стягувача, оскільки останній вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити його до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення, як стадії реалізації права на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження, як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство, зокрема, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати «доцільно» чи «недоцільно» вживати їх взагалі. А тому, він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття «доцільності» вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні.

При розгляді скарг на повідомлення державного/приватного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», суд у кожній справі має виходити з конкретних обставин, зокрема, чи покладається на боржника обов`язок вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Від встановлення наведеного залежатиме правильність вирішення спору.

У виконавчому листі, виданому 08.12.2022 року Миколаївським районним судом Львівської області, чітко передбачено присудження заявниці з боржника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Неправильне трактування резолютивної частини рішення суду державним виконавцем призвело до невиконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, що колегія суддів вважає недопустимим.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.