КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/20662/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6091/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Трусової Т.О., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «БК М.П.К.», державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова Олексія Юрійовича, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анди», ОСОБА_5 , про скасування рішень державного реєстратора та записів про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просили:

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова О. Ю., індексний номер 33751148 від 07.02.2017, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 53,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова О. Ю., індексний номер 33751246 від 07.02.2017, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 47,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- скасувати запис № 18914029, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- скасувати запис № 18914029, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану відповідно до технічного паспорта КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2001 та поверхового плану приміщень ІІ поверху інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 ,, шляхом демонтажу добудованих приміщень (лоджій) за рахунок власних коштів.

На обґрунтування позову зазначили, що позивачі є співвласниками нежитлових приміщень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, розташованих на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , розташованої поверхом вище.

У 2010 році ОСОБА_1 без дозволу на право виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту та з істотним порушенням будівельних норм і правил здійснив реконструкцію своєї квартири, добудувавши до неї додаткові приміщення (лоджії/тераси), внаслідок чого загальна площа його квартири збільшилась на 17,9 кв.м. Незаконно зведені відповідачем конструкції розташовані на даху належних позивачам нежитлових приміщень, що призвело до руйнації покриття даху, порушення системи водовідведення і, як наслідок, накопичення у цих приміщеннях вологи і їх псування. В подальшому відповідач вчинив дії щодо поділу належної йому квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , відомості про реєстрацію яких були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з порушенням вимог статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та пункту 54 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015(т. 1 а.с. 1-8, т. 2 а.с.126-129, 179-183 т. 3 а.с. 25-54, 55-57).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, зазначив, що здійснене ним перепланування квартири проводилось у відповідності з розробленою та погодженою у встановленому порядку проектною документацією, без зміни геометричної конфігурації несучих стін та інженерних систем загального користування, перепланування квартири з перерозподілом існуючої площі не суперечить вимогам ДБН В.2.2-15-2005, а тому не може вважатися самочинним будівництвом. Окрім того у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , лоджії передбачені проектом на усіх поверхах, а їх засклення не належить до самочинного будівництва, обладнання захисної решітки не потребує оформлення будь-яких дозвільних документів, дах є основним конструктивним елементом будівлі, а відтак здійснене ним перепланування жодним чином не порушує права позивачів. Вказав також, що причиною потрапляння вологи у належні позивачам нежитлові приміщення є збудовані ними ж на даху перед вікнами квартир з порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності повітропроводи, які створюють додаткове навантаження на дах, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зв`язку протікань з переплануванням його квартири позивачами не надано (т. 1 а.с.66-74 т. 2 а.с. 69-72, 85-90 т. 4 а.с. 1-7).

Від ТОВ «БК М.П.К.» відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антропов О. Ю., виклав заперечення проти позову у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про зміну його процесуального статусу. Мотивував свою позицію тим, що він не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а оспорювані реєстраційні дії було вчинено ним на підставі поданих ОСОБА_1 документів, які відповідно до пункту 54 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень є необхідними і достатніми для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу (т. 2 а.с. 2-5, 9-34, 188 т. 3 а.с. 151-154).

Від третіх осіб ОСОБА_2 та Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с. 58-60 т. 3 а.с. 24).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Скасовано рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антроповим О.Ю., індексний номер 33751148 від 07.02.2017.

Скасовано рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антроповим О.Ю., індексний номер 33751246 від 07.02.2017.

Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) з виключенням запису про право власності номер 18914029.

Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) з виключенням запису про право власності номер 18914736.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна - терас, добудованих до квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 , та демонтувати у даних квартирах додаткові дверні прорізи для виходу на дах.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ТОВ «БК М.П.К.» та державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова О.Ю.

Повний текст рішення суду складений 26 серпня 2022 року (т. 4 а.с. 188-202).

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 27 216 (двадцять сім тисяч двісті шістнадцять) гривень 15 копійок; на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 14 656 (чотирнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 15 копійок; на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 14 656 (чотирнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 15 копійок. Судові витрати відповідача ОСОБА_1 в сумі 19 500 гривень покладено на ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 204-206).

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням районного суду, 11 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Довженко В.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 4 а.с. 210-250).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не надав належної правової оцінки доказам, поясненням відповідача, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначав, що підготовче провадження було проведено із порушеннями вимог ч. 3 ст. 189 ЦПК України, що призвело до недопустимості доказів, якими суд обґрунтовував своє рішення, та зміни предмету позову поза межами встановлених строків. Вважає, що суд помилково відкрив провадження у справі та розглянув справу по суті не зважаючи на те, що в провадженні цього суду є справа зі спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказував, що всупереч правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 обґрунтував рішення висновком експерта, який є неналежним та недопустимим доказом, не роз`яснив відповідачеві наслідки вчинення або не вчинення відповідних дій, що призвело до обмеження прав відповідача на своєчасне звернення до суду із клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, суд не обґрунтував чому врахував один висновок судової будівельно-технічної експертизи № 168 від 28 грудня 2018 року, наданої позивачами, та відхилив інший наданий відповідачем висновок експерта № 3-03/2021 від 19 березня 2021 року.

Судом не враховано, що ухвалення рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. При цьому, у позивачів відсутні позовні вимоги до відповідача про припинення речових прав на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 . За відсутності таких вимог у суду не було законних підстав ухвалювати рішення про скасування як рішень державного реєстратора, так і державної реєстрації права на нерухоме майно на вказані квартири, оскільки суд не має право виходити за межі позовних вимог позивачів. Вказував, що судом не враховано правової позиції Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 922/2589/19, оскільки вимог про припинення речових прав позивачі не заявляли.

Відповідно до ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушення прав, не пов`язаних з позбавленням володіння, підлягає задоволенню в разі, якщо позивач доведе, що він є власником або володільцем майна і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння.

Посилався на те, що суд вирішуючи позов про зобов`язання відповідача здійснити знесення самочинно збудованих терас, добудованих до квартир, та демонтувати у даних квартирах додаткові двері для виходу на дах у багатоповерховому будинку, не врахував, що положення ст. 376 ЦК України не застосовуються до цих правовідносин. Також суд не надав оцінки доводам відповідача, що згідно з даними технічних паспортів, виготовлених ТОВ «БК М.П.К.» станом на 23 січня 2017 року квартира АДРЕСА_4 обладнана терасою площею 2,1 кв.м., а квартира та № НОМЕР_3 обладнана терасою 3,8 кв.м. Тому суд дійшов помилкових висновків, що квартири відповідача після їх перепланування не відповідають будівельним та санітарним нормам.

Також районний суд не вирішив по суті клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Вважає, що суд незаконно стягнув 10 000 грн. на відшкодування витрат експертизи, та не врахував відмову в позові до решти відповідачів, у зв`язку з чим неправильно розподілив судові витрати між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Такташов О.Я. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року залишити без змін (т. 5 а.с. 144-163).

Також відзив на апеляційну скаргу подав приватний нотаріусКиївського міського нотаріального округу Антропов О.Ю., який зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та права власності на ці квартири, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі (т. 5 а.с. 62-68).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Довженко В.І. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_3 , представник позивачів - адвокат Такташов О.Я. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ТОВ «БК М.П.К.», третьої особи ДАБК України. третьої особи ОСББ «Анди» повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця перебування (знаходження) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 5 а.с. 20-35, 194-208).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 02.10.2001 позивачам ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_2 належить на праві спільної власності в рівних частках нежиле приміщення № НОМЕР_1, розташоване на першому поверсі жилого будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 937,9 кв.м. (т. 1 а.с. 17).

Також позивачам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 24.07.2003 належить на праві спільної власності в рівних частках розташоване за вищевказаною адресою нежиле приміщення № НОМЕР_2 загальною площею 632,7 кв.м. (т. 1 а.с. 18).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2002 відповідач ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 83,60 кв.м., жилою площею 41,90 кв.м. (т. 2 а.с. 16).

Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 19 січня 2001 року, вищевказана квартира складалася з трьох жилих кімнат площею 13,8 кв.м., 10,8 кв.м., 17,3 кв.м., кухні площею 10,8 кв.м., ванної кімнати площею 3,6 кв.м., вбиралень площею 1,4 кв.м., 1, 4 кв.м., коридору площею 22,3 кв.м. та вбудованих шаф площею 1,8 кв.м., 0,4 кв.м. (т. 1 а. с. 90-91).

У подальшому ОСОБА_1 здійснив перепланування належної йому трикімнатної квартири шляхом влаштування терас на даху належного позивачам нежитлового приміщення № НОМЕР_2, та поділ квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна, тобто дві ізольовані квартири.

У 2005 році фахівцями КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» проінвентаризовано належну ОСОБА_1 квартиру та складено план за поверхами, яким зафіксовано, що станом на 23.10.2005 у квартирі влаштовано дві тераси площами 5,7 кв.м. та 3,8 кв.м., приєднано приміщення № 1 площею 5,1 кв.м., яке відноситься до допоміжних приміщень спільного користування, та здійснено поділ квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна - однокімнатні квартири з умовними номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_3, при цьому дозволи на добудову терас, приєднання місць загального користування та поділ квартири відсутні (т. 1 а.с. 204).

Позивач ОСОБА_3 , починаючи з 2004 року, неодноразово звертався до експлуатуючої організації - комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло сервіс» (далі - КП «Житло сервіс»), та органів місцевого самоврядування із заявами та скаргами, у яких повідомляв, що мешканці будинку по АДРЕСА_2 , в тому числі ОСОБА_1 , на даху належного йому нежитлового приміщення самовільно прибудували до своїх квартир додаткові приміщення і установили металеві загородження, що призводить до псування і протікання покрівлі (т. 1 а.с. 75, 76).

ОСОБА_1 , в свою чергу, також неодноразово звертався до Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища КМДА із заявами про надання дозволу на перепланування (реконструкцію) належної йому квартири АДРЕСА_4 на підставі проекту перепланування квартири, виготовленого ЗАТ «БФК «Стріж» (т. 1 а.с. 106, 108, 77-87).

За результатами розгляду вказаних звернень Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві надавали ОСОБА_1 роз`яснення щодо процедури отримання дозволу на реконструкцію квартири, введення об`єкта в експлуатацію та оформлення на нього права власності (т. 1 а.с. 88, 104, 105).

За наслідками проведеного у квітні 2009 р. фахівцями Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТУКЦІЯ» за замовленням ОСОБА_1 візуального обстеження квартири АДРЕСА_4 після проведеної реконструкції (роз`єднання на дві однокімнатні квартири) було складено технічний висновок, відповідно до якого деформації, тріщини чи інші дефекти та пошкодження у несучих конструкціях квартири після її розділу на дві однокімнатні відсутні, перепланування квартири з перерозподілом існуючої площі на дві окремі квартири не суперечить вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», переобладнання віконних прорізів на дверні та влаштування додаткових виходів на терасу не призведуть до зміни конструктивної схеми, зниження міцності та стійкості всього будинку в цілому, а квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 (за планом БТІ) придатні до експлуатації (т. 1 а.с. 142-143).

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 14 червня 2010 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн (т. 1 а.с. 22).

У постанові зазначено, що проведеною 07 червня 2010 року перевіркою установлено, що будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_4 виконані без затвердженого дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено статті 28, 29 Закону України «Про планування і забудову територій».

09 квітня 2013 року КП «Житло сервіс» внесло власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 припис з вимогою надати у термін до 20 квітня 2013 року дозвіл на влаштування тераси на покрівлі прибудованого приміщення та відремонтувати покриття, ушкоджене під час влаштування та експлуатації тераси (т. 1 а.с. 26).

09 квітня 2014 року комісія КП «Житло сервіс» склала акт обстеження нежитлового прибудованого приміщення АДРЕСА_5 , відповідно до якого у коридорі, біля кабінету адміністрації, виявлено сухі сліди від залиття (т. 1 а.с. 25).

Причиною залиття у вказаному акті зазначено пошкодження рулонного покриття покрівлі нежитлового приміщення власником квартири АДРЕСА_3 , який влаштував решітки огорожі балконів на покрівлі прибудованого приміщення.

23 жовтня 2015 року фахівцем ТОВ «Технотест Інжиніринг» за замовленням ОСОБА_3 проведено огляд нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , про що складено відповідний акт (т. 1 а.с. 24).

Згідно з даними цього акту у приміщенні виявлено значну кількість води, сліди протікань на стелі та стінах, потрапляння води до електрощитової та поступове просочування води до приміщень після припинення опадів. Причиною потрапляння води є конструкції, незаконно та неякісно зведені над приміщеннями ОСОБА_3 .

У 2016 року ОСОБА_1 в чергове звернувся до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про надання дозволу на перепланування належної йому квартири.

За результатами розгляду вказаних звернень Департамент містобудування та архітектури КМДА роз`яснив, що у зв`язку з прийняттям закону про внесення змін до статей 100, 152 Житлового кодексу УРСР виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення, які не передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання, а після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (т. 1 а.с. 107, 109).

04 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антроповим О. Ю. на виконання функцій державного реєстратора здійснено реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на квартири АДРЕСА_6 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено записи під номерами 18914029, 33751246, відповідно (т. 1 а.с. 36, 37).

Відповідно до внесених до Державного реєстру відомостей підставою для проведення вказаних реєстраційних дій послугували такі документи: технічні паспорти на квартири, видані 23.01.2017, видавник: ТОВ «БК М.П.К.», інженер з інвентаризації не рухомого майна ОСОБА_6 ; договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 1222, виданий 28.03.2002, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О. Ю.; довідка про показники об`єкта нерухомого майна, видана 30.12.2016, видавник: ТОВ «БК М.П.К.»; інформаційна довідка про реєстрацію права власності на квартиру станом на 2013 р., видана 27.01.2017, видавник: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації»; висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, видана 23.01.2017, видавник: ТОВ «БК М.П.К.» (т. 2 а.с. 9-27).

Згідно з даними технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БК М.П.К.» станом на 23.01.2017, квартира АДРЕСА_3 має загальну площу 53,8 кв. м. та складається з однієї жилої кімнати площею 17,3 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., вбиральні площею 1 кв.м., ванної кімнати площею 3,8 кв.м., вбудованих шаф площею 1,8 кв.м., комори площею 0,8 кв.м. та коридору площею 13,5 кв.м. Квартира обладнана терасою площею 2,1 кв.м. та лоджією площею 3,3 кв.м.

Згідно з даними технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БК М.П.К.» станом на 23.01.2017, квартира АДРЕСА_3 має загальну площу 47,7 кв. м. та складається з однієї жилої кімнати площею 18,7 кв.м., кухні площею 11 кв.м., вбиральні (сполученої з ванною) площею 4,3 кв.м., коридору площею 9,9 кв.м. Квартира обладнана терасою площею 3,8 кв.м.

У вересні-листопаді 2017 року позивачі неодноразово зверталися до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами та скаргами щодо незаконності влаштування лоджій (терас) у квартирі АДРЕСА_4 та надання інформації про подання декларацій про початок будівельних робіт і надання дозволу на їх виконання.

За результатами розгляду зазначених звернень Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва (Департамент містобудування та архітектури) та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві повідомили, що документи дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих і будівельних робіт за вказаною адресою не видавались і не реєструвались, а об`єкти будівництва до експлуатації не приймались (т. 1 а.с. 20, т. 2 а.с. 130, 131).

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 02 листопада 2019 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин та зміни предмету позову) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України).

Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-ІV (у редакції від 02 листопада 2019 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин та зміни предмету позову) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції), у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

За змістом наведеної норми у чинній редакції та редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, у розумінні наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, від 18 лютого 2021 року в справі № 756/13679/16-ц, від 03 листопада 2021 року в справі № 200/11361/19, від 23 грудня 2021 року в справі № 570/5330/19, від 06 травня 2022 року в справі № 607/28363/19.

При цьому, на час ухвалення оскаржуваного рішення районного суду, норма частини 3 ст. 26 вищевказаного Закону вже не передбачала положення, що ухвалення судового рішення з зазначених питань має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив посилання апелянта на неправильне застосування районним судом положень частини 3 ст. 26 вищевказаного Закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є з власником цього майна ОСОБА_1 , який притягнутий до участі у справі як співвідповідач. Натомість ТОВ «БК М.П.К.» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антропов О.Ю. є неналежними відповідачами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову до останніх як неналежних відповідачів.

При цьому, часткове задоволення районним судом позовних вимог із застосуванням вищенаведених способів захисту порушеного права ((скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації) не суперечать та відповідають вищенаведеним положенням законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Тобто при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Разом з тим положення статті 376 ЦК України передбачають різні підстави для знесення самочинного будівництва.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила).

Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.

Поняття переобладнання та перепланування визначені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Крім того, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 до самочинного будівництва не належать:

1) при будівництві будинків садибного типу - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць, покритих поліетиленовою плівкою, споруд тощо), які не потребують виконання робіт з улаштуванням фундаментів; перестановка обладнання в межах призначених приміщень; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення або зменшення площ за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, знесення печей та грубок; перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ;

2) у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтування перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, засклення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання;

3) поточний ремонт будівель та споруд без змін призначення приміщень;

4) заміна матеріалу стін будинків садибного типу, будівель без збільшення розміру фундаменту чи поверховості (допустиме відхилення площі 5 %).

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 753/14305/17 (провадження № 61-9488св21), підстав для відступу від якої колегія суддів не вбачає.

За обставинами справи судом встановлено, що набута у власність ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_4 загальною площею 83,60 кв.м., не була обладнана терасами чи лоджіями, що підтверджується планом за поверхами та технічним паспортом, виготовленими КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 27.03.2000 і 19.01.2001, відповідно (т. 1 а.с. 23, 27, 90-91).

З поверхових планів з експлікаціями з інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що внаслідок перепланування (реконструкції) вказаної квартири, яке було здійснене не пізніше 2005 р., загальна площа належної ОСОБА_1 житлової нерухомості збільшилась на 17,9 кв.м., у тому числі і за рахунок добудови терас на даху прибудованого нежитлового приміщення, що перебуває у власності позивачів.

Так, у 2005 році фахівцями КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» проінвентаризовано належну ОСОБА_1 квартиру та складено план за поверхами, яким зафіксовано, що станом на 23.10.2005 року у квартирі влаштовано дві тераси площами 5,7 кв.м. та 3,8 кв.м., приєднано приміщення № 1 площею 5,1 кв.м., яке відноситься до допоміжних приміщень спільного користування, та здійснено поділ квартири на два окремі об`єкти нерухомого майна - однокімнатні квартири з умовними номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_3, при цьому дозволи на добудову терас, приєднання місць загального користування та поділ квартири відсутні (т. 1 а.с. 204).

Лист КП «Житло-сервіс» від 09 квітня 2013 року № 110/22-175, постанова Інспекції ДАБК у м. Києві про накладення на ОСОБА_1 штрафу, підтверджують непогодження документації на перепланування та переобладнання квартири АДРЕСА_4 загальною площею 83,60 кв.м. (т. 1 а.с. 19-23, 26-27)

Актами КП «Житло-сервіс» від 09 квітня 2014 року, ДАБК від 21 лютого 2020 року, приписом ДАБК від 21 лютого 2020 року про усунення порушень підтверджено встановлення відповідачем на покрівлі належних позивачам приміщень металевих загорож, що призвело до руйнування покрівлі нежитлових приміщень та потрапляння вологи у середину цих приміщень, пошкодження стелі з гіпсокартону. Також у них зазначено, що спірна квартира згідно з проектом не обладнана лоджіями, балконами та виходами на покрівлю нежитлового приміщення № НОМЕР_3. При цьому, в акті ДАБК від 21 лютого 2020 року зроблений висновок реконструкція квартири АДРЕСА_4 шляхом розподілу на дві однокімнатні квартири ( АДРЕСА_3 і АДРЕСА_3 ) з втручанням в несучі конструкції та об лаштованого додаткового вхроду до квартири АДРЕСА_3 а здійснено без документа, який надає право на виконання вказаних будівельних робіт із зазначенням в Акті ризиків настання негативних наслідків самочинного будівництва - руйнування будівлі та споруди (т. 1 а.с. 25 т. 3 а.с. 192-218).

Таким чином, здійснення відповідачем ОСОБА_1 перебудови належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_4 загальною площею 83,60 кв.м., у дві ізольовані квартири: квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 53,8 кв. м. (яка складається з однієї жилої кімнати площею 17,3 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., вбиральні площею 1 кв.м., ванної кімнати площею 3,8 кв.м., вбудованих шаф площею 1,8 кв.м., комори площею 0,8 кв.м. та коридору площею 13,5 кв.м., тераси площею 2,1 кв.м. та лоджії площею 3,3 кв.м.), та квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 47,7 кв. м. (яка складається з однієї жилої кімнати площею 18,7 кв.м., кухні площею 11 кв.м., вбиральні (сполученої з ванною) площею 4,3 кв.м., коридору площею 9,9 кв.м., тераса площею 3,8 кв.м.) із облаштуванням кожної із вищевказаних квартир окремим входом (виходом) та відповідних мереж забезпечення, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, який мав бути отриманий відповідачем на облаштування двох ізольованих квартир із суттєвим збільшенням площі цих квартир, свідчить про наявність самочинного будівництва.

Встановивши, що ОСОБА_1 здійснив розширення площі власної квартири шляхом будівництва на даху належних позивачам нежитлових приміщень перегородок та металевих конструкцій, влаштувавши тераси без виготовлення проектної документації та отримання на це відповідних дозволів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованих терас та привести квартиру АДРЕСА_4 до попереднього стану.

Оскільки до загальної площі квартири АДРЕСА_3 були помилково внесені площі самовільно збудованих терас, рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 47,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягають скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що державна реєстрація вказаних квартир була здійснена за поданням державному реєстратору переліку документів, у т.ч. Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 23 січня 2017 року виданого ТОВ «БК М.П.К.», складеного на підставі довідки «Про показники об`єкта нерухомого майна» від грудня 2016 року ТОВ «БК М.П.К.» та Технічні паспорти по інвентаризаційній справі 128/01/17, складення яких посадові особи ТОВ «БК М.П.К.» заперечували, що підтверджується наданими до районного суду нотаріально посвідченими заявами та повідомленнями ГУ Національної поліції у м. Києві про здійснення кримінальних проваджень № 0001131 та № 0000058, у т.ч. за фактом можливого вчинення відповідачем кримінального правопорушення (т. 2 а.с. 150-160).

Доводи апелянта не спростовують висновків суду та інших обставин справи, зокрема, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними доводи апелянта про помилковість відкриття провадження у справі, оскільки склад сторін та вимоги у цій справі та іншій справі на яку посилається апелянт не є тотожними.

Встановлені районним судом обставини справи і докази в їх сукупності дають підстави для висновку про неспроможність доводів відповідача із посиланням на надані ним докази, зокрема, наданий відповідачем висновок експерта № 3-03/2021 від 19 березня 2021 року.

Оскільки судом встановлений факт наявності самочинного будівництва, яке відповідачем всупереч приписам державних органів не усунуто, що свідчить про наявність триваючого порушення вчиненого відповідачем ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на процесуальні порушення не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог та не призвели до неправильного вирішення справи по суті спору. При цьому, тривалий розгляд справи був обумовлений у т.ч. необхідністю забезпечення належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі, розглядом скарг в суді апеляційної і касаційної інстанції.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано розподілив судові витрати, а тому, колегія суддів відхилила доводи апелянта щодо неправильного розподілу судових витрат, зокрема, стягнення 10 000 грн. на відшкодування витрат експертизи. З огляду на вищевказане не підлягає задоволенню апеляційна скарга на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 травня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова