КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №368/1185/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І.,

у цивільній справі №368/1185/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого, з урахуванням подальших уточнень, просили стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2015року у розмірі 14 922 грн. 10 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 15 січня 2015 року, згідно якої отримав кредит у сумі 2 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому, розмір кредиту, змінювався. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом, проставленим у заяві.Банк свої зобов`язання за договором № б/н від 15 січня 2015 рокувиконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Натомість, відповідач, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами, що призвело до утворення заборгованості у сумі 14 922 грн. 10 коп., з яких: 9 806 грн. 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту); 5 115 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 29 128 грн. 44 коп. за кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року та судовий збір у сумі 1921 грн.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2019 року скасовано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Бережна Н.М. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що анкета-заяві від 15 січня 2015 року підписана відповідачем, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, складають договір про надання банківських послуг. При цьому, відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах та правилах, не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає що його умови визначаються однією стороною , а інша сторона може лише приєднатися до таких умов. Вказуючи, що на підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку на яку встановлено кредитний ліміт. В подальшому картка була пере випущена та відповідач отримав нові картки з продовженим строком дії. Із наданої до суду першої інстанції виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та частково їх погашав, що свідчить про те, що останній погодився з умовами договору. Зазначена виписка по рахунку та розрахунок наданий позивачем, підтверджують розмір заборгованості відповідача за договором № б/н 15 січня 2015 року.Згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, сума фактично використаних кредитних коштів є більшою ніж сума коштів, внесених на погашення заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У апеляційній скарзі міститься клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, у задоволенні якого, ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2023 року було відмовлено.

Інших клопотань чи заперечень щодо проведення розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума погашення кредиту, яка була сплачена позивачу відповідачем, перевищує суму фактично використаних ним коштів у зв`язку з чим, фактично заборгованість за тілом кредиту в нього відсутня.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 15 січня 2015 рокуОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить анкетні дані останнього. Згідно умов вказаної заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які отримав шляхом роздруківки їх із сайту банку (т.І а.с. 09).

Згідно виписки по картковому рахунку наданої позивачем, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку (т. І а.с. 211-233).

Із наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за період з 05 січня 2016 року по 30 вересня 2019 року вбачається, що станом на 30 вересня 2019 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед банком у сумі 30 291 грн. 88 коп., з яких: 14 639 грн. 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14 619 грн. 91 коп. - пеня за прострочене зобов`язання; 1 032 грн. 69 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. Також, із вказаного розрахунку вбачається, що на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту відповідачем внесено кошти у сумі 55 400 грн. 15 коп.; за простроченим тілом кредиту - 626 грн. 81 коп.; за пенею - 667 грн. 31 коп. (т. І а.с. 199-202)

Із наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2019 року по 12 грудня 2022 року вбачається, що станом на 12 грудня 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед банком у сумі 14 922 грн. 10 коп., з яких: 9 806 грн. 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту); 5 115 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Також, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем було погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 4 852 грн. 66 коп. та заборгованість по пені у сумі 15 652 грн. 60 коп. (т. І а.с. 203-204).

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить анкетні дані останнього, контактну інформацію та свідчить про його волевиявлення на відкриття поточного рахунку, та встановлення на нього кредитного ліміту. При цьому, зазначена анкета заява не містить інформації щодо умов кредитування, зокрема, строків здійснення платежів та процентної ставки. Крім того, у вказаній заяві відсутні й умови щодо встановлення відповідальності за порушення грошового зобов`язання у виді неустойки (штрафу, пені) та її визначеного розміру.

Наявні в матеріалах справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містять підпису позичальника, а відтак, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

В даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Наданий позивачем витяг з Тарифів, містить інформацію про умови кредитування за типом кредитних карток «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Соntrakt» та «Універсальна GOLD», які містять різні умови кредитування, проте, з його змісту не можливо встановити тип картки отриманої відповідачем, а відтак, і відсоткову ставку та неустойку, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.

Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості, не є документом, який підтверджує умови кредитування, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення банку.

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, підтверджує те, що відповідач користувався кредитними коштами, проте вона не є підтвердження того, що між сторонами погоджено відсоткову ставку за користування кредитом та неустойку за несвоєчасне погашення кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за довго ром № б/н від 15 січня 2015 року, просив стягнути з останнього заборгованість у сумі 14 922 грн. 10 коп.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки по рахунку, станом на 12 грудня 2022 року у відповідача наявна заборгованість за договором № б/н від 15 січня 2015 року у розмірі 14 922 грн. 10 коп., з яких: 9 806 грн. 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту); 5 115 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Також, із вказаних документів вбачається, що відповідачем сплачувались кошти на погашеннязаборгованості, зокрема, 15 652 грн. 60 коп. з яких, були спрямовані банком на погашення заборгованості за пенею.

В той же час, доказів на підтвердження погодження між сторонами неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи що позивачем було збільшено розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту, зокрема, за рахунок погашення пені на суму 15 652 грн. 60 коп. В той час, як заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 9 806 грн. 62 коп., що є меншою за суму, на яку позивачем було збільшено заборгованість за рахунок пені нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту.

З вказаного вбачається, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, адже домовленості про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту підписана відповідачем анкета-заява не містила.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі справа № 545/2248/17.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки така заборгованість, виходячи з матеріалів даної справи, відсутня.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за ст. 625 ЦК України у зв`язку з відсутністю у позивача заборгованості за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги в часті того, що відповідач отримував кредитні кошти та частково їх погашав, що свідчить про те, що останній погодився з умовами договору, колегія суддів відхиляє, оскільки часткове погашення відповідачем кредиту не свідчить про погодження ним відповідальності у вигляді неустойки за несвоєчасне погашення кредиту.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження за результатами перегляду оскаржуваного рішення.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування на підставі доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 379, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: