Дата документу 16.05.2023 Справа № 314/2882/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/971/23 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Є.У.№ 314/2882/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Зазначав, що з листопада 2019 року по вересень 2021 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 .

З осені 2021 року ОСОБА_2 припинила виконувати батьківські обов`язки, залишивши доньку у свого батька - ОСОБА_4 , не займається її вихованням та розвитком, не цікавиться здоров`ям дитини та взагалі не спілкується з нею. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.11.2022 ОСОБА_2 було піддано адміністративному стягненню за невиконання батьківських обов`язків за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Позивач з початком введення воєнного стану в Україні бере участь у стримуванні збройної агресії РФ проти України. При цьому постійно надає матеріальну допомоги на утримання дитини. Наразі донька за заявою позивача була передана органом опіки його матері, оскільки ОСОБА_4 дитиною також не займався, дитина була голодна, брудна та не доглянута.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись напорушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, по справі ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосував норми права, не дав належної оцінки наданим позивачем доказам по справі, неповно з`ясував обставини, які дійсно мають значення для правильного вирішення спору, що в кінцевому результаті призвело до ухвалення помилкового та не обґрунтованого рішення по справі. Вважає, що рішення суперечить інтересам дитини. Суд не звернув уваги на те, що відповідачка визнавала позов і не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи позивача і його представника, відповідачку ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 29.10.2020.

Малолітня ОСОБА_5 наразі проживає разом із своєю бабусею ОСОБА_6 на підставі Наказу служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №12-ОД від 08.11.2022 про тимчасове влаштування дівчинки в сім`ю ОСОБА_6 (а.с.13)

Обстеженням умов проживання №25/22 від 03.11. 2022 за адресою реєстрації ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 встановлено, що в будинку є 4 кімнати :кухня, дві спальні та зала. В будинку є всі необхідні меблі, спільні кімнати містять 2 ліжка, іграшки, телевізор, столи, шафи та диван. Родина має запаси продуктів. В будинку тепло, зроблений косметичний ремонт (а.с.10)

Згідно наданого на вимогу суду першої інстанції висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері, затвердженого рішенням №73 від 30.11. 2022 виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи виконавчий комітет прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.31,32).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , призваного за мобілізацією, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном, батальйону матеріального забезпечення військової частини.

Слідчим Другого слідчого відділу здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження за ч.4 ст.402 КК України відносно позивача ОСОБА_1 .

В суді першої інстанції ОСОБА_2 визнавала позов, проте зазначала, що бажає бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні та її матеріальному забезпеченні, бажає змінити своє ставлення до виховання доньки.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. На думку суду, по справі відсутні докази для висновку про те, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків в тій мірі, яка може мати наслідком позбавлення батьківських прав. Позивачем не доведено, що поведінка матері настільки впливає на розвиток дитини, що може стати підґрунтям втручання в конвенційні права, захищені ст.8 Конвенції. На думку суду, позивачем не надано доказів, що позбавлення батьківських прав відповідача позитивно вплине на подальший розвиток та соціальне забезпечення дитини, порівняно с тим станом дитини, в якому вона перебуває на час розгляду справи.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду законним, обґрунтованим та таким, що відповідає насамперед інтересам дитини з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 зазначала, що бажає бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні та її матеріальному забезпеченні. Зазначила, що в подальшому бажає змінити своє ставлення до участі у вихованні дитини.

В ч. 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Надавши оцінку фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що налагодження стосунків між матір`ю та донькою відповідає інтересам дитини.

Визнання відповідачкою позову і апеляційної скарги не є достатньою підставою для скасування судового рішення і позбавлення останньої батьківських прав.

За обставинами справи відповідачка народила дитину, будучи неповнолітньою, коли їй виповнилося тільки 16 років. Будучи неповнолітньою матір`ю, позбавленою батьківського піклування, вона не усвідомлювала усієї відповідальності, які покладаються на неї як на матір малолітньої дитини.

Ні позивач, ні органи опіки і піклування не надали достатніх доказів вжиття усіх передбачених законом заходів до спонукання неповнолітньої матері виконувати свої батьківські обов`язки. Позов про позбавлення батьківських прав подано до суду одразу після досягнення відповідачкою повноліття.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу та позбавлення її батьківських прав.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка вживає наркотичні засоби, не підтверджені належними і допустимими доказами. На вказану обставину позивач не посилався у своїй позовній заяві як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільяннського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська