КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4525/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Київ

Справа № 752/11476/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 9854 грн. 46 коп., а також судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.05.2014 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.05.2014 року, згідно з якою отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту, однак, остання умов укладеного договору не виконала належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 08.05.2014 року становить 9854,46 грн., яка складається з 6452,77 грн. - заборгованості за кредитом; 3401,69 грн. - заборгованості за відсотками.

26.01.2019 року банк направив претензію кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори, на яку 15.04.2019 року отримав відповідь, в якій було зазначено, що інформацію щодо заведення спадкової справи банк може отримати особисто або через свого представника.

15.10.2019 року банк направив лист-претензію спадкоємцям померлої, а саме - її сину ОСОБА_1 , до якого пред`явив свої вимоги, однак, з боку останнього ніяких дій виконано не було.

Тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважає, що відповідач, прийнявши спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника ОСОБА_2 , через що в силу ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України набув статусу боржника, своїх обов`язків щодо сплати заборгованості за кредитним договором добровільно не виконує, у зв`язку з чим банк звертається до суду із вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги ту обставину, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена АДРЕСА_1 станом на дату смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з наданої на виконання ухвали суду від 22.11.2021 року інформації відділом з питань реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб від 10.01.2022 року № 100/39-19, в архівній та діючій картотеці міститься інформація, що в Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 станом на 06.04.2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 18.01.1994 по теперішній час.

Отже, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Відповідно до змісту висновків Верховного Суду у постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц , у постанові від 24.11.2021 року по справі 615/473/20 , « до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

Враховуючи, що відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не надавав, не надавав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а також не надавав доказів, що квартира, в якій мешкав спадкодавець, йому не належить, тому саме на відповідачеві лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Позивач вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не повно, не всебічно та не об`єктивно досліджено всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 травня 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, становить договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла у віці 43 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07.04.2016 року відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с. 36).

Заборгованість ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 08.05.2014 року станом на 31.05.2020 року, згідно з наданим позивачем розрахунком, становить 9854,46 грн., яка складається з 6452,77 грн. - заборгованості за кредитом; 3401,69 грн. - заборгованості за відсотками (а.с. 6-7).

Позивач звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори з претензією кредитора, на яку листом № 515/02-14 від 30.01.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензія кредитора до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки ОСОБА_2 розглянута й запропоновано для отримання інформації щодо заведення спадкової справи звернутись особисто або через свого представника, сплативши при цьому грошові кошти у розмірі 102 грн. (а.с. 39).

13.09.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача ОСОБА_1 лист-претензію № SAMDNWFC6, як до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 (а.с. 40).

Відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб від 10.01.2022 року № 100/39-19, в архівній та діючій картотеці міститься інформація, що в Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 станом на 06.04.2016 року були зареєстровані: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.03.1989 по 16.06.2016 року; - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.01.1994 по теперішній час; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 30.11.1989 по теперішній час.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що вона заведена на підставі претензії кредитора вих. № SAMDNWFC6 від 28.12.2018 року, яка надійшла до нотаріальної контори 30.01.2019 року, пред`явленої лише до ОСОБА_1 (а.с. 84-96). Так само в матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідача ОСОБА_1 .

Також, матеріали спадкової справи також не містять відомостей про видачу свідоцтва про прийняття спадщини будь-якому зі спадкоємців.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після ОСОБА_2 , оскільки згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Як вбачається зі змісту претензії кредитора від 28.12.2018 року вих. № SAMDNWFC6, направленої банком до Другої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 84), у претензії зазначено, що на теперішній час банку стало відомо, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, банком не вказано, коли саме стало відомо про смерть позичальника.

Листом № 515/02-14 від 30.01.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензія кредитора до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки ОСОБА_2 розглянута (а.с. 39). Запропоновано для отримання інформації щодо заведення спадкової справи звернутись особисто або через свого представника.

13.09.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача лист-претензію № SAMDNWFC6, як до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 (а.с. 40).

Подана позивачем копія претензії кредитора № SAMDNWFC6, датована 24.06.2016 року (а.с. 132), судом не прийнята до розгляду з огляду на порушення позивачем порядку її подання як письмового доказу, визначеного положеннями ст. 83 ЦПК України.

Свідоцтва про право власності на спадщину за законом не видавались.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про пропуск АТ КБ «Приватбанк» строку пред`явлення вимог до спадкоємця, встановленого ст. 1281 ЦК України.

Позивачем не зазначено об`єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутись до нотаріальної контори для з`ясування питання щодо спадкоємців боржника з метою реалізації своїх прав на пред`явлення вимог до останніх, у встановлений законом строк.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк пред`явлення вимог до спадкоємця, встановленого ст. 1281 ЦК України, адже положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» колегія суддів погоджується, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 06 квітня 2016 року він разом з матір`ю не проживав, тому не може вважатись таким, що прийняв спадщину, та жодного майна у спадщину не отримував, та вважає, що на нього не може бути покладений обов`язок по погашенню кредитних зобов`язань його матері ОСОБА_2 .

Також зазначав, що відповідно до матеріалів, наданих до позовної заяви, вимога до спадкоємця пред`явлена 28 грудня 2018 року, тобто через 2 роки і 8 місяців після смерті позичальника ОСОБА_2 . Тому вважає, що позивачем пропущено визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк, адже позивачем не подано жодного документу, який би свідчив про дату, коли банк дізнався про відкриття спадщину. З огляду на викладене, просив у задоволенні позову відмовити.

29 квітня 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. подала відповідь на відзив, в якому серед іншого, зазначила, що відповідач повідомив Банк про смерть позичальника ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказана обставина підтверджується знімком екрану із Банківського комплексу, на якому вбачається, що 08.06.2016 року було прикріплено свідоцтво про смерть від 07.04.2016 року. 24 червня 2016 року, тобто у встановлений ст. 1281 ЦК України строк, Банк пред`явив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення на адресу Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори претензії кредитора. Тому, у додатках до даної відповіді на відзив позивач додав та просив суд долучити до матеріалів справи копію першої претензії кредитора - №SAMDNWFC6 від 24.06.2016 року до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Однак відповіді від вказаної нотаріальної контори на вищезазначену претензію кредитора Банк не отримав.

26.01.2019 року банк направив претензію кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори. 15.04.2019 року позивачем було отримано відповідь Другої Київської державної нотаріальної контори.

Представник позивача вказувала, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. В свою чергу, кредитор не міг знати та не знав про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа апріорі може заводитись/ відкриватись і у державного нотаріуса, і у будь якого приватного нотаріуса, за різними адресами місцезнаходження робочого місця нотаріусів.

Таким чином, у відповіді на відзив представник позивача АТ КБ «Приватбанк» визнав ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_6 банк достовірно дізнався про смерть позичальника ОСОБА_2 , на підтвердження чого додав знімок екрану із Банківського комплексу, відповідно до якого 08.06.2016 року до інформації про клієнта № 27597557 ОСОБА_2 було внесено дані про її смерть та у розділі «документи» розміщено скановану копію свідоцтва про смерть від 07.04.2016 року ( а.с. 128, 146, зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено і вказану обставину визнав представник позивача, що про смерть позичальника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , банку стало достовірно відомо ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с. 128, 146 зворот).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, з претензією до спадкоємців позичальника банк звернувся лише 28 грудня 2018 року ( відповідно до дати, яка зазначена на самій претензії), претензія була отримана Другою Київською державною нотаріальною конторою 30 січня 2019 року та була заведена спадкова справа № 76/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 ( а.с.83).

Відповідно до даних матеріалів спадкової справи, спадкоємці про прийняття спадщини не звертались, наявна лише претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 28.12.2018 року ( а.с.84).

Відповідно до п. 2.1 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22.02.2012 року ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин), спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до вимог п.2.2, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 глави 10 Порядку, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Номер спадковій справі присвоюється один раз і складається з порядкового номера, за яким вона зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, та зазначається через дріб (дефіс) рік, у якому вона заведена.

Спадкова справа підлягає обов`язковій реєстрації у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, Алфавітній книзі обліку спадкових справ та у Спадковому реєстрі.

При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцезнаходженням спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 Цивільного кодексу України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого входить ведення цієї спадкової справи.

При одночасному відкритті спадкових справ різними нотаріусами за місцем відкриття спадщини спадкова справа передається до того нотаріуса, у якого згідно з паперовими носіями відкрито спадкову справу раніше.

З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30 січня 2019 року вбачається, що спадкова справа № 76/2019 до майна померлої ОСОБА_2 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована Другою Київською державною нотаріальною конторою 30 січня 2019 року вперше ( а.с. 93-95).

До відповіді на відзив представником позивача була додана копія претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.06.2016 року та зазначено, що така претензія спадкоємцям боржника ОСОБА_2 була надіслана до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори.

Разом з тим, жодних доказів направлення цієї претензії до нотаріальної контори - позивачем не надано. Враховуючи, що Другою Київською нотаріальною конторою спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 була заведена вперше за претензією кредитора - 30 січня 2019 року, що підтверджується даними зі Спадкового реєстру, зазначеним спростовується посилання представника позивача на те, що претензія від 24.06.2016 року була надіслана банком до нотаріальної контори.

Крім того, відповідно до ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно не було прийнято до уваги копію вищевказаної претензії кредитора від 24.06.2016 року.

За викладених обставин вбачається, що позивач був обізнаний про факт відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, мав пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, тобто у строк до 08 грудня 2016 року. Однак протягом 2 років і 7 місяців банк не вчиняв жодних дій, пов`язаних із пред`явленням своїх вимог до спадкоємця боржника, тому строк, передбачений ст. 1281 ЦК України, кредитором пропущений.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що відповідач, будучи зареєстрованим за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент її смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, а тому, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадкове майно, повинен погасити боргові зобов`язання спадкодавця.

Проте такі доводи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, оскільки підставою відмови у позові суд першої інстанції правильно визначив пропуск кредитором строків, встановлених ст. 1281 ЦК України для пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.