ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/11178/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання недотриманих страхових виплат спадковим майном та стягнення недоотриманих страхових виплат, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року, постановлену у складі судді Воронкова Д.В. -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з даним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м.Донецька. У зв`язку з окупацією м.Донецька батько позивача влітку 2014 року виїхав до м.Дніпро, де зареєструвався як внутрішньо-переміщена особа та продовжував отримувати страхові виплати. З кінця літа 2014 року по день смерті його батько мешкав у Бельгії в м.Брюгге. На звернення позивача до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про виплату недоотриманих за життя його батьком страхових виплат, надано відповідь, що для отримання страхових виплат батько позивача повинен був отримати довідку внутрішньо переміщеної особи встановленого зразка та звернутися до робочих органів виконавчої дирекції Фонду із заявою про призначення (продовження) страхових виплат. Оскільки у робочих органів ВДФСС відсутні оригінали документів, що підтверджують право ОСОБА_2 на страхові виплати, то підстави для автоматичного нарахування та виплати страхових виплат відсутні у зв`язку з чим заборгованості з виплати зазначених сум у фонду відсутня. Оскільки ОСОБА_2 не перебував на території України то не може мати статусу внутрішньо-переміщеної особи так як, між Україною та Королівством Бельгія не укладено угоди про забезпечення громадян у сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та, згідно п.1 ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати припиняються на весь час проживання потерпілого за кордоном. Також, у відповідь на звернення відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було повідомлено, що ОСОБА_2 на обліку в Управлінні не перебував.

Позивач вказує, що має право на отримання невиплачених його батьку страхових виплат за період з 01.10.2014 року по 12.10.2020 року у зв`язку з чим уточнивши позовні вимоги, просив визнати своїм спадковим майном недоотримані за життя його батька ОСОБА_2 суми страхових виплат за вказаний період та стягнути їх в солідарному порядку з відповідачів з урахуванням індексації та інфляції у розмірі 223430 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спадковим майном ОСОБА_1 недоотримані за життя його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 01.10.2014 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, виплатити ОСОБА_1 недоотримані за життя його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 01.10.2014 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати, ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщення особа на обліку відділеннях Фонду соціального страхування України не перебував та з заявою про продовження страхових виплат до будь-якого відділення Фонду соціального страхування України, не звертався, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а тому не мав права на нарахування та отримання страхових виплат. ОСОБА_2 з кінця літа 2014 року по день смерті мешкав в Бельгії (м. Брюгге).

Частиною 10 статті 47 Закону України № 1105-XIV передбачено, що тільки належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності включаються до складу спадщини. Отже, на час відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_2 не були нараховані та не належали страхові виплати, які би включалися до складу спадщини.

З огляду на викладене відсутні суми страхових виплат, які належали спадкодавцеві ( ОСОБА_3 ) та які можуть бути включені до складу спадщині в розумінні ст.1227 ЦК України. В зв`язку із відсутністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 01 жовтня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не нараховувалися та не сплачувалися в порядку, встановленому законодавством України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігаються і в розумінні положень ст.1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області Шашков В.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і зазначає наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.02.1985 року Калінінським ЗАГС м. Донецька.

Відповідно до витягу з актів цивільного стану м.Брюгге, який було апостильовано Міністерством закордонних справ Бельгії 28.01.2021 року та перекладено з нідерландської мови на українську належним перекладачем, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.02.2021 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Брюгге, Королівства Бельгія (а.с.22-24).

Координаційним центром «Допомога Дніпра» ОСОБА_2 була видана довідка №4906 від 24.07.2014 року про первинну реєстрацію особи переселенця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2015 року листом №596/18/153-15 Міністерство соціальної політики України перенаправило звернення ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для надання відповіді.

26.11.2015 року Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на звернення ОСОБА_2 надало відповідь №1357-М-08, згідно якої роз`яснено порядок набуття статусу внутрішньо-переміщеної особи та повідомлено, що оскільки ОСОБА_2 виїхав на постійне місце мешкання до Королівства Бельгія та не мешкав на території України, відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати і надання соціальних послуг припиняється на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України. Між Україною та Королівством Бельгія не укладено угоди про забезпечення громадян в сфері соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

ОСОБА_1 звертався до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 10.12.2020 року з заявою про виплату належних його батьку ОСОБА_2 страхових виплат та отримав відповідь №М-01-04/19-446 від 31.12.2020, якою було роз`яснено, що ОСОБА_2 перебував на постійному обліку у відділенні ВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ленінському районі м. Донецька. Для продовження отримання виплат, у зв`язку з тимчасовою окупацією м.Донецька, батько позивача мав звернутися до робочих органів Фонду соціального страхування за фактичним місцем проживання (перебування). Оскільки у робочих органів виконавчої дирекції Фонду, які провадять свою діяльність на території підконтрольній державним органам України, відсутні оригінали документів, що підтверджують право ОСОБА_2 на страхові виплати, тобто підстави для автоматичного нарахування та виплати страхових виплат відсутні. Тому і суми, що йому належали за життя та не виплачені Фондом до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні. Крім того, вказано, що відповідно до ст.1227 ЦПК України, оскільки суми страхових виплат, які належали потерпілому за життя відсутні, то відсутня заборгованість, яка входить до складу спадщини.

09.03.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області надало відповідь №03-09/1582 на запит ОСОБА_1 від 23.02.2021 року, що ОСОБА_2 на обліку в Управлінні не перебував та виплат не отримував, рекомендовано звернутися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області.

29.03.2021 року за № 01-04/15-658 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області у відповідь на запит адвоката Доманової І.Ф. повідомило, що 26.03.2021 року на адресу управління надійшов запит нотаріуса. Потерпілий на виробництві з 01.06.2014 року не звертався із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-якого відділення Фонду в Донецькій області. Тобто, за життя не скористався своїм правом на отримання страхових виплат, у зв`язку з чим нарахування щомісячних страхових виплат не проводилось, тому заборгованість відсутня. Копії постанов про призначення та нарахування щомісячних страхових виплат залишились на непідконтрольній українській владі території.

24.03.2021 року державним нотаріусом Шостої дніпровської нотаріальної контори зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу за № 209/2021, що підтверджується листом завідувача Шостої ДНК від 14.11.2022 року № ЕП-2871/01-16. Заяв від інших осіб про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори не надходило.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 страхові виплати були призначені пожиттєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому, позивач як спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону №1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до статті 40 зазначеного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18) зазначено, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року за №243/13575/19 відступила від висновків, викладених у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду та висловила свій висновок про застосування норми права, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно встановивши, що позивач має право на спадкове майно страхові виплати ОСОБА_2 , та зобов`язав відповідача виплатити позивачу щомісячні страхові виплати його батька, які входять до складу спадщини у вигляді недоотриманх щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2014 по 12.11.2020.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними тим, які відповідач висловлював в ході розгляду справи судом першої інстанції і яким суд дав належну оцінку в оскаржуваному рішенні, з посиланням на відповідні норми права та судову практику Верховного Суду, сформулював обґрунтовані висновки з якими у повній мірі погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв