справа № 208/7348/21
№ провадження 4-с/208/1/23
УХВАЛА

Іменем України

06 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

За участі секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

розглянувши в залі суду міста Кам`янське Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дію та рішення приватного виконавця під час виконання судового рішення, в порядку ст. 447 ЦПК України, суд

встановив:

1.Позиція заявника (стягувача).

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зі скаргою на дію та рішення приватного виконавця під час виконання судового рішення, в порядку ст. 447 ЦПК України, та просить:

-дії приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича у виконавчому провадженні № 60617223, під час винесення постанови від 12 серпня 2021 року про арешт коштів боржника, визнати неправомірними;

-постанову приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 12 серпня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60617223 - скасувати.

В обґрунтування скарги на бездіяльність приватного виконавця Гура Н.В. зазначила, що 17.08.2021 року поштовим відправленням вона отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 12.08.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60617823. Вважає, що означена постанова від 12.08.2021 року винесена приватним виконавцем з перевищенням визначених законом меж його повноважень та порушує її права, з огляду на наступне.

Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 12.09.2019 року видано виконавчий лист по справі № 208/4972/15 про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором.

Приватним виконавцем Сивокозовим О.М. відкрито виконавче провалження №60617223 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.09.2019 року у справі №208/4972/15 та винесено постанову від 12.08.2020 року про опис і арешт майна боржника, яким накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, оскаржуваною постановою вді 12.08.2021 року про арешт коштів боржника, приватним виконавцем Сивокозовим О.М. накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Тобто, оскаржувана постанова від 12.08.2021 року про арешт коштів боржника, винесена приватним виконавцем Сивокозовим О.М. зі порушення вимог закону, а саме до виявлення ним конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. Відповідно до положень ч. 1статті 3 та ч. 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

ОСОБА_1 вважає, що винесення приватним виконавцем Сивокозовим О.М. постанови від 12.08.2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60617223 є передчасним, оскільки ним фактично не визначено конкретних відкритих рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах, по яким накладається арешт на грошові кошти. Наразі, наявність оскаржуваної постанови приватного виконавця позбавляє її можливості відкрити картковий рахунок для отримання заробітної плати, що свідчить про наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу).

2.Позиція особи, бездіяльність якої оскаржується.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. подав до суду відзив, у якому зазначив, зі скаргою не погоджується та заперечує проти скарги.

На момент розгляду звернення ОСОБА_1 жодних документів на підставі яких можливо припинити арешт коштів боржника, на адресу офісу виконавця не надходило.

На адресу офісу виконавця 12.08.2021 року надійшло повідомлення з АТ «Уксиббанк» про те, що боржником ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкрито рахунок № НОМЕР_2 , дата операцій про відкриття рахунку - 04.08.2021 року. Приватним виконавцем 12.08.2021 року за вих. № 5002 направлено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в АТ «Укрсиббанк» в межах суми стягнення 2 112 885,15 грн. Того ж дня, приватним виконавцем направлено платіжну вимогу про списання коштів з виявленого рахунку боржника, якщо такі маються. Підсумовуючи викладене, виконавцем виявлено майно - кошти боржника, та в порядку статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» правомірно та в межах ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника, копію направлено сторонам виконавчого провадження та до АТ «Укрсиббанк».

Таким чином, боржник не доводить факту порушення виконавцем норм чинного законодавства щодо не зняття арешту з коштів. Виконавцем процес винесення та накладення арешту на кошти не порушено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження па рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також хочу зазначити, що кошти, які переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до чинного законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-5354c15.

Дана правова позиція також зазначена і у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-4.

3.Процесуальні питання пов`язані із розглядом справи.

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця (а.с.159).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2021 року, матеріали скарги передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 169).

26 серпня 2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с. 170).

20 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд скарги за її відсутності, вимоги, заявлені в скарзі, підтримує в повному обсязі (а.с. 189).

31 січня 2022 року на електронну пошту суду надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., у якій просить направити йому примірник скарги (а.с. 190).

02 лютого 2022 року до суду надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., у якій просить направити йому примірник скарги (а.с. 191).

16 лютого 2022 року на електронну пошту суду надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 (а.с. 193-197).

Враховуючи належне сповіщення сторони стягувача про дату, час та місце судового розгляду, з врахуванням приписів ст. 157, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності сторін.

4.Фактичні обставини встановлені судом.

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа за № 208/4972/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно до Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму 1 997 354,77 грн.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року змінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп».

12 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 60617223 на підставі виконавчого листа №208/4972/15 виданого 12.02.2019 року.

ОСОБА_1 направила на адресу приватного виконавця заяву, у якій просить зняти арешт з коштів, які знаходяться в АТ «Укрсиббанк» та вираховувати 20 відсотків із заробітної плати, приватний виконавець отримав дану заяву 08 жовтня 2021 року.

13 жовтня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. на адресу ОСОБА_1 надіслав відповідь, зазначив, що заява не може бути задоволена у зв`язку з відсутністю законних підстав.

5.Норми права застосовані судом. Висновки.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016року,№1404-VIII (далі - Закон ).

Відповідно до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна (коштів) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Приватним виконавцем у постанові про арешт коштів боржника від 12 серпня 2021 року зазначено: «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме: що не підлягають арешту кошти, що містяться на рахунках боржника, звернення стягнення на які заборонено Законом, у тому числі ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. З ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг № 163 (далі - Інструкція № 163), пунктом 73 якої визначено, що виконання банком арешту коштів, що знаходяться на рахунку платника, згідно з постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Надавач платіжних послуг платника повинен забезпечити прийняття до виконання документа про арешт коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі.

Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про арешт коштів у паперовій формі, який доставлено до нього самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або який надійшов рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, слідчий, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Надавач платіжних послуг платника встановлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про арешт коштів, у порядку, визначеному в його внутрішніх документах.

Згідно пункту 75 Інструкції № 163 арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках платника, без зазначення конкретної суми або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку платника, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках платника, відкритих у надавача платіжних послуг платника, або на кошти на одному/кількох рахунку/рахунках.

Таким чином, вказаними вище нормами регламентовано дії банку у разі вчинення дій по арешту коштів, а вищезгаданими положеннями другого речення ч. З ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок дій банку у разі отримання постанови виконавця про накладення арешту у разі, якщо такі кошти не підлягають арешту.

У даному випадку, боржник оскаржує саму постанову, яка не містить заборонених Законом доручень або вказівок.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові № 756/8815/20 від 20.04.2022 «у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову, природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього».

Крім того, до суду скаржником також не надано жодних документів, які б підтверджували намір скаржника відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати, інформацію про місце роботи.

Таким чином, скаржник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.

У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення (Правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підсумовуючи вищенаведене, слід дійти до висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту приватний виконавець діяв у спосіб та з дотриманням положень Закону України «Про виконавче провадження», а його дії не порушують права та законні інтереси боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в діях державних виконавців виконавця не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства, оскаржувана постанова винесена з дотриманням положень ЗУ «Про виконавче провадження», а в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази протилежного.

Враховуючи викладене та керуючись Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 77, 447, 451, 453 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дію та рішення приватного виконавця під час виконання судового рішення, в порядку ст. 447 ЦПК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Суддя Івченко Т. П.