ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/2998/21 Номер провадження 22-ц/814/867/23Головуючий у 1-й інстанції Подус Г.С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника позивача Дашко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Орел Володимиром Васильовичем,

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 листопада 2021 року, постановлене суддею Подус Г.С. (повний текст складено 15 листопада 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович, про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

02.03.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить витребувати від ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею, позивачем, право власності на таке нерухоме майно.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 11.10.2016 придбала у ОСОБА_3 указану квартиру вартістю 42 000,00 дол. США, що за курсом НБУ складало 1 092 000,00 грн., про що укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Емець І.О., серія НБХ №577209.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2018 (справа №638/16074/16-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки, спірної квартири, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №ML702/920/2008 від 15.05.2008 у розмірі 4 320 346,77 грн., яка встановлена заочним рішенням від 02.04.2013, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за іпотечним договором від 15.05.2008 №РML 702/920/2008, з наданням всіх повноважень продавця за ціною не нижче 485 560,00 грн. Цим же рішенням передано предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

Ухвалою суду від 04.06.2019 змінено спосіб виконання судового рішення, а 03.12.2019 предмет іпотеки реалізовано у межах примусового виконання судового рішення шляхом проведення електронних торгів через ДП «Сетам» (лот №388459), за ціною 551 440,00 грн.

18.12.2019 право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , а сама нерухомість перебуває під арештом, накладеним 24.01.2020 у рамках кримінального провадження №0000223 від 17.01.2020 за ч.4 ст.190 КК України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27.08.2020, яка набула чинності 20.11.2020, заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2018 та ухвала цього ж суду про зміну способу його виконання від 04.06.2019 - скасовані, ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки та заява товариства про зміну способу виконання судового рішення залишені без задоволення.

Із підстав викладеного, враховуючи, що на підставі судового рішення правова підстава набуття (збереження) відповідачем спірного майна відпала, просить витребувати таке майно від відповідача, як добросовісного набувача, у порядку ст.388 ЦК України, з метою реалізації правомочностей, що складають зміст права власності у розумінні ст.41 Конституції України.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спірне нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 511,40 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що задоволення вимоги в частині витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Відповідач, в інтересах якого діє представник адвокат Орел В.В., із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати в частині задоволених вимог позову й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у якій спосіб майно вибуло з його володіння. Такий перелік є вичерпним і відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не може витребувано від добросовісного набувача майно, продане у порядку, встановленому для виконання судового рішення. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №1522/25684/12, постановах Верховного Суду, сформованих у справах №285/3414/17 від 15.09.2019, №641/9904/16 від 27.05.2020.

Звертає увагу, що відповідач придбала спірну квартиру в межах примусового виконання судового рішення через електронні торги проведені ДП «Сетам». Електронні торги, за результатами яких відповідач стала власником спірної квартири, позивачем не оскаржувались та є дійсними, як і протокол їх проведення. Тоді як в порядку ч.2 ст.388 ЦК України може бути витребувано майно, якщо торги визнано недійсними, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованої у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 №713/1312/18.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції застосував не актуальну та відмінну від спірних правовідносин позицію Верховного Суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Орел В.В., на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.11.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 22.02.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2022справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

У суді апеляційної інстанції представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги заперечив, наполягаючи на законності оскаржуваного удового рішення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.10.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за умов якого остання придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 38,0 кв.м., загальною площею 57,2 кв.м.

Згідно п.2.1 договору продаж здійснено за 1 092 000,00 грн., що є еквівалентом 42 000,00 дол. США, які ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 повністю, ще до підпису цього договору, та своїм підписом під цим договором підтверджено проведення зі сторони ОСОБА_2 повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо неї претензій майнового характеру./а.с.29-30/

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2018 (справа №638/16074/16-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № МL 702/920/2008 від 15.05.2008 у розмірі 4 320 346,77 грн., що встановлена рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.04.2014 по справі №2-834/11 шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором PML ML 702/920/2008 від 15.05.2008, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 38 кв.м., АДРЕСА_2 , з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною не нижче 485 560,00 грн.

Постановлено передати предмет іпотеки: трикімнатну квартиру загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 38 кв.м., АДРЕСА_2 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами./https://reyestr.court.gov.ua/Review/71981117/

Ухвалою цього ж суду від 04.06.2019 змінено спосіб виконання судового рішення від 01.02.2018 (справа №638/16074/16-ц) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки наступним чином: звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № МL 702/920/2008 від 15.05.2008 у розмірі 4 320 346,77 грн., що встановлена рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.04.2014 по справі №2-834/11, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 38 кв.м., АДРЕСА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»./https://reyestr.court.gov.ua/Review/82209451/

03.12.2019 на електронних торгах, проведених ДП «Сетам» реалізовано предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 38 кв.м., АДРЕСА_2 , про що складено протокол №450063 проведення електронних торгів./а.с.37/

18.12.2019 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на указану квартиру; рішення приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50306113./а.с.34/

Постановою Харківського апеляційного суду від 27.08.2020 (справа №638/16074/16-ц) заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2018 скасовано та ухвалено нову постанову.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.06.2019 скасовано та ухвалено нову постанову.

Заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зміну способу виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.02.2018 залишено без задоволення./а.с.14-28/

Частково задовольняючи вимоги позову та витребовуючи майно від добросовісного набувача, районний суд виходив із того, що визначальним для надання правильної оцінки фактичним обставинам справи є не відчуження спірного майна 03.12.2019 на електронних торгах, а первісне відчуження спірного майна згідно заочного рішення суду від 01.02.2018. Отже у зв`язку зі скасуванням заочного рішення суду, правові підстава для збереження майна зникли, відповідно, у позивача відсутня воля на первісне відчуження майна відповідачу у справі, а тому її вимоги в частині витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині не погоджується з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

За статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції застосовується з огляду на такі принципи: 1) у першому реченні першого абзацу закладається принцип мирного володіння майном, який має загальний характер; 2) принцип, викладений у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплений у другому абзаці принцип визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23.01.2014).

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011, «Кривенький проти України» від 16.02.2017).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Правило частини другої статті 388 ЦК України виключає будь-яку можливість витребування власником свого майна від особи, яка придбала майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення, а також від особи, якій таке майно згодом було відчужено.

Отже, позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних (публічних) торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.05.2022 у справі №640/14276/17, від 08.12.2022 у справі №352/1960/16-ц, від 15.02.2023 у справі №592/19484/19, яка за правилами ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.

У справі, яка переглядається, районний суд помилково застосував частину першу статті 388 ЦК України, залишивши поза увагою, що у даному випадку електронні торги та свідоцтво при придбання майна з прилюдних торгів є дійсними. Тобто спірне майно вибуло із власності позивача в порядку, встановленому для виконання судового рішення і його подальше скасування не є підставою для витребуванню від добросовісного власника згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Отже висновки суду першої інстанції про підставність витребування майно від добросовісного набувача не ґрунтуються на законі, а обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, скасуванню, із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про витребування майна від добросовісного набувача. В іншій частині рішення районного суду апеляційним судом не переглядалось

Згідно ст.141 ЦПК України, в порядку перерозподілу судових витрат стягнути із позивача на користь відповідача 8 267,10 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги./а.с.173/

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ст.376 ч.ч.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Орел Володимиром Васильовичем, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 листопада 2021 року в частині задоволення вимог позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 листопада 2021 року апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 267,10 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак