Провадження № 2/369/1026/23
16.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Світлак Ю. Ю.,
У листопаді 2021 року до суду звернулося ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (далі Товариство) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Згідно з умовами Договору відповідачці передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон «Apple iPhone 12 Pro Max 128Gb Gold» (далі товар) вартістю 50 496,02 грн. Факт передачі товару засвідчений підписом відповідачки у договорі.
Позивач наголошує, що згідно з пунктами 1.1, 1.3 Договору постачальник товару відступає на користь позивача права вимоги до відповідачки.
Позивач вказує на те, що станом на час звернення з цим позовом умови договору відповідачкою не виконані, заборгованість за договором не погашена у повному обсязі. В рахунок виконання умов Договору відповідачкою було сплачено 09 грудня 2020 року 11 000,00 грн, 11 січня 2021 року 4 400,43 грн, 08 лютого 2021 року 4 400,43 грн, 19 березня 2021 року 1 770,00 грн, 19 квітня 2021 року 2 240,00 грн, 13 травня 2021 року 1 400,00 грн, 21 серпня 2021 року 9 900,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, заборгованість за Договором станом на час звернення з позовом складає 52 469,50 грн, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 46 552,04 грн та суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень 12.2-12.3 Договору у розмірі 5 917,46 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» грошові кошти у розмірі 52 469,50 грн.
Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 05 січня 2022 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, а ухвалою від 01 лютого 2022 року справу призначив до розгляду.
Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористалася.
В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За умовами договору постачальник ТОВ «Цетехно» надав, а клієнт ОСОБА_1 отримала у лізинг мобільний телефон «Apple iPhone 12 Pro Max 128Gb Gold» вартістю 50 496,02 грн з пакетом фінансування «15 платежів-citrus». Право власності на товар переходить до клієнта у разі виконання всіх зобов`язань за договором. Кошти за договором клієнт зобов`язувалася сплачувати за погодженим сторонами графіком сплати щомісячних платежів.
Порядок отримання товару клієнтом визначається цим договором та Правилами отримання товарів у системі «ПлатиПізніше» в редакції відповідно до Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Отже, між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини.
У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в статтях 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Розділом 5 Правил отримання товарів (надання послуг) в системі «ПлатиПізніше», затверджених Наказом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» від 05 лютого 2018 року № 05/02-18, визначено порядок укладення договору за допомогою електронного підпису.
Відповідно до пункту 5.1 Правил договір з Клієнтом за допомогою електронного підпису укладається на умовах та в порядку, визначених цими Правилами.
За змістом пункту 5.2 Правил сторони домовилися, що Договір укладається в електронній формі на веб-сайті Процесинг-центра www.dogovor.paylate.com.ua, згідно зі статтями 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пунктів 5.3, 5.5-5.10 Правил у разі прийняття позитивного рішення по заявці Клієнта, Процесинг-центр інформує клієнта шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений у заявці та/або шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Переходячи за гіперактивним посиланням, яке міститься у надісланому повідомленні, Клієнт заходить на веб-сайт Процесинг-центра www.dogovor.paylate.com.ua, а для підписання електронної форми договору Клієнт здійснює вхід до своєї облікової сторінки на цьому ж веб-сайті. Здійснивши авторизований вхід до своєї облікової сторінки на веб-сайті Процесинг-центра, Клієнт проходить ідентифікацію своєї особи, обравши на свій розсуд канал ідентифікації за допомогою сервісу BankID. Після цього ознайомлюється з Правилами та, ставлячи відповідну відмітку, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися положень цих Правил. Після ознайомлення з цими правилами Клієнт отримує доступ до Договору в електронній формі. Цей Договір є персоналізованим а містить усі істотні умови Договору та персональні дані Клієнта з врахуванням цих Правил, пакету фінансування та заявки Клієнта. Клієнт підтверджує свою обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору з моменту кліка по кнопці «Підписати». Підписання Клієнтом договору відбувається шляхом використання електронного цифрового підпису. Клієнт надає згоду на використання електронного підпису у якості аналога власноручного підпису. Безпосереднє підписання Договору здійснюється Клієнтом шляхом надсилання Клієнтом Процесинг-центру одноразового ідентифікатора через свою облікову сторінку на веб-сайті Процесинг-центра.
За змістом пункту 5.13 Правил сторони домовилися, що справжність примірника Договору в електронній формі додатково підтверджується штрих-кодом, який наноситься на Договір та містить ключові параметри Договору.
Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частини 3, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до вимог частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
?надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
?заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
?вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За змістом статті 12 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Так положення Договору погоджені сторонами з вищевказаних підстав, власне Договір не визнаний недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом, не припинений у встановленому законом порядку, а тому в силу презумпції правомірності правочину є чинним.
За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (стаття 806 ЦК України).
За умовами Договору ОСОБА_1 передано в оренду на умовах лізингу телефон мобільний «Apple iPhone 12 Pro Max 128Gb Gold» встановленою вартістю 50 496,02 грн. Передача товару ОСОБА_1 засвідчена її підписом на Договорі.
З графіку щомісячних платежів та з умов договору вбачається, що відповідачкою було сплачено перший платіж у розмірі 11 000,00 грн. Щомісячні платежі до остаточного виконання зобов`язання за договором були визначені у розмірі 4 400,43 щомісячно до 20 березня 2022 року.
З розрахунку суми заборгованості за Договором вбачається, що загальна сума нарахованих платежів за договором становила 87 580,36 грн.
Відповідачкою були здійснені платежі у розмірі 4 400,43 грн 11 січня 2021 року, 4 400,43 грн 08 лютого 2021 року, 1 770,00 грн 19 березня 2021 року, 2 240,00 грн до 19 квітня 2021 року та 1 400,00 грн 13 травня 2021 року та 9 900,00 грн 21 серпня 2021 року. Отже, відповідачкою було сплачено грошові кошти на загальну суму 35 110,86 грн, з яких 30 454,38 грн на погашення основної заборгованості та 4 656,48 грн неустойки за прострочення виконання зобов`язання.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірним договором відповідачкою не спростований, останньою контр розрахунок заборгованості надано не було.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що відповідачкою було порушено умови зобов`язання, починаючи з березня 2021 року та не виконано умови договору у повному обсязі.
19 жовтня 2021 року позивачем була направлена претензія до відповідачки з вимогою про дострокове погашення заборгованості за договором.
Таким чином, позивачем як кредитором у зобов`язанні було змінено строк кредитування шляхом пред`явлення вимоги про стягнення всієї суми заборгованості, включаючи всі передбачені умовами договору платежі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зі змісту позовної заяви, а також з наданого розрахунку вбачається, що кредитором у спірному зобов`язанні було змінено строк кредитування, в зв`язку з чим останній втратив право нараховувати неустойку, передбачену умовами спірного договору, після закінчення строку кредитування, тобто після 19 жовтня 2021 року (дати листа-претензії). В той же час позивачем не заявлялася позовна вимога про стягнення платежів на підставі статті 625 ЦК України.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором у розмірі 50 141,90 грн.
Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову ТОВ «ФК «Фангарант Груп» було сплачено 2 270,00 грн, позовні вимоги задоволені на 95,56%, а тому судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача у розмірі 2 169,21 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Фінагеєва