Справа № 824/138/23 Головуючий суддя Мельник Я.С.
Провадження № 22-ск/824/49/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мельника Я.С.,

за участі секретаря судового засідання Рагушіної І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 липня 2023 року у справі № 0705-23/07 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 липня 2023 року позов задоволено і стягнуто на користь ТОВ «Пан Кредит» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №КД- 0017/11-21/1412 від 05.11.2021 року в розмірі 126 720,40 грн., частково нарахований штраф за неналежне виконання умов Договору іпотеки, посвідченого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського округу Шевченко І.Л. за реєстровим №4303, у розмірі основного зобов`язання, виконання якого забезпечено іпотекою у розмірі 80 000,00 грн. та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 30 150,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав заяву про його скасування.

В обґрунтування заяви вказує, що з п. 5.1. Договору іпотеки вбачається, що спори у зв`язку із виконанням Договору іпотеки підлягають вирішенню судом, а не Третейським судом, а тому вважає, що справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, а відтак це рішення, в частині стягнення штрафу за Договором іпотеки, має бути скасовано, так само як і рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу як похідної вимоги має бути змінена, а сума витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню - зменшена пропорційно до розміру задоволених вимог.

Вважає, що третейські суди не можуть розглядати спір щодо захисту прав споживача фінансових послуг у питанні стягнення фінансовою установою з нього заборгованості за Кредитним договором.

У свою чергу, представник ТОВ «Пан Кредит» подав відзив на заяву, в якому вказує на те, що третейська угода підписана обома сторонами та є дійсною, а відтак просить відмовити у задоволенні заяви.

Від представника заявника надійшли до суду пояснення, в яких він зазначає, що третейська угода не посвідчена нотаріально, а тому вважає, що вона є нікчемною щодо договору іпотеки.

Вислухавши пояснення представників сторін, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2021 року ТОВ «ПАН КРЕДИТ» і ОСОБА_1 , уклали кредитний договір №КД-0017/11-21/1412 (а.с.18-21).

Також, 05 листопада 2021 року між ТОВ «ПАН КРЕДИТ» і ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №КД-0017/11-21/1412, укладено договір іпотеки реєстровий №4303, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. (а.с.24-25).

Крім цього, керуючись положеннями Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про третейські суди», беручи до уваги значну завантаженість загальних судів, виражаючи та втілюючи взаємну волю до вирішення спору(ів) (у разі його/їх виникнення) в розумні строки, домовились та уклали Третейську угоду від 05 листопада 2021 року про наступне: спори щодо правовідносин сторін, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» (надалі - Третейський суд) відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту Третейського суду та законодавства України (а.с.17).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 липня 2023 року позов задоволено і стягнуто на користь ТОВ «Пан Кредит» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №КД- 0017/11-21/1412 від 05.11.2021 року в розмірі 126 720,40 грн., частково нарахований штраф за неналежне виконання умов Договору іпотеки, посвідченого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського округу Шевченко І.Л. за реєстровим №4303, у розмірі основного зобов`язання, виконання якого забезпечено іпотекою у розмірі 80 000,00 грн., витрати на отримання правової допомоги у розмірі 30 150,00 грн.

За змістом ч. 1 статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться також у статті 51 Закону України «Про третейські суди».

Отже, зважаючи на зазначені правові норми, при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду, суд не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для його скасування, визначених частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди» та статтею ч. 2 статті 458 ЦПК України (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС від 16.11.2021 у справі № 873/140/21, від 31.08.2021 у справі № 870/21/21, від 18.11.2021 у справі № 875/2579/21).

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

За ч. 1 статті 5, ч.ч.1, 2, 9 статті 12 Закону України «Про третейські суди» спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац 4 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 вересня 2023 року у справі № 824/7/23; від 17 вересня 2020 року у справі № 873/58/20; від 19 жовтня 2023 року у справі № 824/30/23.

З матеріалів справи вбачається, що третейська угода від 05 листопада 2021 року, укладена між ТОВ «Пан Кредит» та ОСОБА_1 , передбачає, що сторони, беручи до уваги значну завантаженість загальних судів, виражаючи та втілюючи взаємну волю до вирішення спору(ів) (у разі його/їх виникнення) в розумні строки, домовились та уклали дану Третейську угоду про наступне: спори щодо правовідносин сторін, що виникають між ними на підставі укладених правочинів, окрім тих, які непідвідомчі розгляду в третейських судах згідно законодавства, вирішуються Постійно діючим третейським судом при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» (надалі - Третейський суд) відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту Третейського суду та законодавства України (а.с.17).

З огляду на зміст зазначеної третейської угоди, суд вважає, що сторонами у третейській угоді було погоджено передачу на розгляд саме Постійно діючому третейському суду при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» всіх спорів (крім непідвідомчих), а отже, й у тому числі і про стягнення штрафу за неналежне виконання договору іпотеки, що виник між ними на підставі укладеного правочину, оскільки такі виключення в угоді відсутні.

Зазначена угода підписана обома сторонами та є дійсною і в судовому порядку недійсною не визнавалася.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи заявника про те, що справа, по якій прийнято рішення, не підвідомча третейському суду, а третейська угода в частині договору іпотеки не відповідає вимогам щодо форми правочину.

Доводи заявника про те, що третейські суди не можуть розглядати спір щодо захисту прав споживача фінансових послуг також відхиляються судом як необґрунтовані, з огляду на таке.

Так, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» - цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв?язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п. 1 рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року - в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» - споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Натомість зі змісту кредитного договору від 05 листопада 2021 року, укладеного між сторонами, вбачається, що предметом договору є фінансовий кредит у формі кредитної лінії з цільовим призначенням - створення (початок) розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності позичальником (відповідач у справі).

Таким чином, суд вважає, що дана справа не пов`язана з захистом прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначені ОСОБА_1 доводи і обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому вони не можуть бути належною і достатньою правовою підставою для скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 липня 2023 року у справі № 0705-23/07, а відтак заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 457, 460 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 липня 2023 року у справі №0705-23/07 - відмовити.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст виготовлено 22 листопада 2023 року.

Суддя: Ярослав МЕЛЬНИК