Справа № 209/3305/23
Провадження № 2/209/893/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 858647 від 14 серпня 2022 року, він о 00.05 годині по пр-ту Перемоги, 2А в м. Кам`янському був зупинений у комендантську годину та на законну вимогу працівників поліції надати документи, почав висловлюватися в їх бік нецензурною лайкою, чіплятися за формене обмундирування, чим скоїв злісну непокору. Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. Лобарчук О.О. розглянула справу і винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення № 209/1806/22, якою він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а також закрила провадження по адміністративному правопорушенню у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року була скасована постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. та було прийняте нове рішення, яким він був визнаний невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а провадження по справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, він був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, витрачати свій час та кошти для доведення незаконності дій та рішення відповідача, був вимушений змінити звичний спосіб життя, зазнати душевних страждань. Оскільки ним доведено факти наявності шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, тож наявні підстави для стягнення моральної шкоди. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, він вважає справедливою компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Крім того, між ним та адвокатом Редьком С.М. 13 лютого 2023 року був укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 3-23/ап. На виконання умов вказаного договору та додаткової угоди № 1 від 13 лютого 2023 року був складений акт № 1 від 13 лютого 2023 року і ним був сплачений адвокату Редьку С.М. гонорар в розмірі 5000 грн.

Ухвалою від 20 червня 2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05 липня 2023 року від представниці відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Катерини Міроничевої надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначила, що ГУНП не згодне з вимогами позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки до позову не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що на сьогоднішній день є відповідний процесуальний документ (постанова або вирок суду), де встановлені факти неправомірних дій поліцейського КРУП при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ст. 185 КУпАП. Крім того, не надано доказів порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя, застосування до нього фізичного чи психічного впливу, погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх навичок і бажань, погіршення його відносин з оточуючими людьми. Тобто не надано доказів спричинення моральної шкоди та обґрунтування її розміру у сумі 5000 грн. Також ГУНП не погоджується з доводами щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки позивачем не надано до суду належних доказів щодо сплати понесених ним витрат у зв`язку з наданням йому правничої допомоги, розрахунку понесених витрат із зазначенням детального опису виконаних робіт (наданих послуг), часу, витраченого на виконання послуг адвокатом та здійснення ним витрат.

Заяв, клопотань та відзиву від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду не надійшло, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином.

17 липня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просив задовольнити позов у повному обсязі та зазначив, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Вважає, що відповідач 2 у своєму відзиві доводи позивача не спростував, підстав для зміни правових висновків ВС не навів.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, та провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 14 серпня 2022 року о 00.05 годині, знаходячись поблизу будинку 2А по пр. 40 років Перемоги, був зупинений у комендантську годину та на законну вимогу працівників поліції надати документи, почав висловлюватися в їх бік нецензурною лайкою, чіплятися за формене обмундирування, чим скоїв злісну непокору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року було скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2023 року та винесено нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КупАП, та провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ці обставини підтверджуються постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року (а.с. 13-15).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України та в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Як встановлено судом, підставою вимоги позивача про відшкодування шкоди є незаконне здійснення провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, яка в подальшому закрита судом у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Даний випадок не охоплюються ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а отже у даному випадку шкода, у разі доведення її наявності, відшкодувується на загальних підставах.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 1174 ЦК України.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно із пунктом 5 статті 3 вищезазначеного Закону, у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Такого висновку дійшов Верховний Суду, зокрема, в постановах від 18 травня 2022 року в справі № 158/272/21 та від 31 серпня 2022 року в справі № 289/865/21.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядалася, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Також в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 09 червня 2021 року в справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року в справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022року в справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 16 лютого 2022 року в справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначена практика Верховного суду, в тому числі, спростовує доводи представниці відповідача щодо відсутності доказів, якими встановлені факти неправомірних дій поліцейського КРУП при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ст. 185 КУпАП, оскільки сам факт здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

На підставі вищенаведеного, заперечення представниці відповідача з цього приводу не приймаються до уваги судом, як такі, що суперечать актуальній практиці Верховного Суду, яка обгрунтовує іншими нормами захист порушених прав позивачів у аналогічних справах.

Позивач, на підтвердження факту наявності шкоди покликається на те, що він поніс моральні страждання під час його переслідування державою внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, які полягають у стражданнях та незручностях, які він витримав протягом тривалого періоду часу, а саме 7 місяців і 21 дня, через необхідність з`являтися до суду з метою розгляду справи про адміністративне правопорушення та оскарження постанови суду, через що позивач був вимушений змінити звичний спосіб життя та зазнав душевних страждань.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, в контексті спірних правовідносин, звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд дійшов висновку, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, є, зокрема, необхідність доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане ухваленням постанови про визнання його винним за ст. 185 КУпАП, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод, в тому числі пов`язаних із оскарженням зазначеної постанови та розгляду апеляційною інстанцією справи про адміністративне правопорушення, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім цього, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Таким чином, визнання суддею за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення факту відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, інкримінованого йому, а також скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, спрямовані на відновлення порушених прав позивача та свідчать про часткове отримання позивачем справедливої сатисфакції та згладження понесених ним душевних страждань.

З врахуванням наведеного, керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи характер, тяжкість, тривалість і глибину моральних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку із вчиненням щодо нього протиправних дій, характер протиправних дій, суд дійшов до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн, що відповідатиме з врахуванням всіх обставин справи тим моральним стражданням, яких зазнав позивач.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат за надання професійної правової допомоги у розмірі 5000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Враховуючи, що позивач надав договір № 3-23/ап від 13 лютого 2023 року про надання правової допомоги (адвокатських послуг), акт виконаних робіт, додаткову угоду до договору та квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 17-21), враховуючи складність справи та співмірність заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги у розмірі 1000 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 526, 549-551, 611, 612, 625, 651, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України (код , місцезнаходження: 01601,м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код , місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20А) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик