Постанова

Іменем України

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 334/8973/18

провадження № 61-746св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «МетаБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «МетаБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року публічного акціонерного товариства «МетаБанк» (далі - ПАТ «МетаБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовну заяву мотивовано тим, що 17 червня 2005 року між акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 69, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 19 789,00 доларів США на придбання нерухомого майна зі сплатою 15,5 % річних зі строком повернення кредиту 17 червня 2020 року.

У подальшому валюту кредиту було змінено на гривню, внаслідок чого сума залишку кредиту була визначена у розмірі 295 062,33 грн.

Одним із видів забезпечення зобов`язань позичальника перед банком за кредитним договором є іпотека за іпотечним договором від 17 червня 2005 року № 601, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О. С. за реєстровим номером 1162, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що складається з двох жилих кімнат.

Позивач посилався на те, що протягом строку дії договору відповідачем не були виконані обов`язки у частині сплати тіла кредиту, процентів за користування ним, а також зобов`язання відносно сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого 05 березня 2018 року, відповідно до пункту 3.2 кредитного договору представниками АТ «МетаБанк» було складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору позичальником, а саме: несплати щомісячних платежів у загальній сумі 138 393,71 грн та відсутності оплат на розрахунковий рахунок, що відповідно до зазначеного є підставою для дострокового стягнення заборгованості.

06 березня 2018 року відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 кредитного договору АТ «МетаБанк» прийнято рішення про наближення строків дії кредитного договору від 17 червня 2005 року № 69 та дострокове погашення ОСОБА_1 суми кредиту й заборгованості за відсотками та іншими платежами. Разом із цим вказаним рішенням вирішено звернути стягнення за вказаним предметом іпотеки.

ПАТ «МетаБанк» зазначало, що станом на 01 листопада 2018 року загальна сума заборгованості за всіма зобов`язаннями складала 492 305,43 грн.

20 березня 2018 року позивач направляв відповідачу повідомлення-вимогу рекомендованим листом, яка залишилася поза увагою боржника, тому банк вимушений був звернутися до суду із цим позовом.

Ураховуючи викладене, ПАТ «МетаБанк» просило суд: звернути стягнення на предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що складається із двох жилих кімнат, за іпотечним договором від 17 червня 2005 року № 601, що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах з початковою ціною 523 436,00 грн у рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором від 17 червня 2005 року № 9 у розмірі 492 305,43 грн, з яких: 250 767,96 грн - заборгованість за кредитом, 78 563,97 грн - заборгованість за відсотками, 162 973,49 грн - пеня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року у складі судді Козлової Н. Ю. позовну заяву ПАТ «МетаБанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що складається із двох жилих кімнат за іпотечним договором № 601, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О. С. 17 червня 2005 року, реєстровий № 1162, що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною 523 436,00 грн у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором від 17 червня 2005 року № 69 у розмірі 492 305,43 грн, із яких 250 767,96 грн - заборгованість за кредитом, 78 563,97 грн - заборгованість за відсотками, 162 973,49 грн - заборгованість за пенею. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь ПАТ «МетаБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 понесені ПАТ «МетаБанк» судові витрати, а саме: зі сплати судового збору в сумі 7 384,57 грн на користь ПАТ «МетаБанк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позичальником належним чином не виконувались зобов`язання за кредитним договором, на забезпечення виконання якого було укладено іпотечний договір, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості є обґрунтованими.

Разом із цим суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для застосування строків позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняка А. В. задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року скасовано та ухвалено постанову наступного змісту: позов ПАТ «МетаБанк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, що складається із двох жилих кімнат за іпотечним договором № 601, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О. С. 17 червня 2005 року, реєстровий № 1162, що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором від 17 червня 2005 року № 69 у розмірі 365 250, 72 грн, з яких: 250 767, 96 грн - заборгованість за кредитом, 78 563,97 грн - заборгованість за відсотками, 35 918, 79 грн - заборгованість за пенею. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь ПАТ «МетаБанк».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» судовий збір у розмірі 2 621, 52 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору тривалий час належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Оскільки банком, пред`являючи вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінено строк виконання основного зобов`язання, суд апеляційної інстанції вважав, що право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом, пеню припинилося зі спливом строку кредитування, а саме 21 квітня 2018 року, у зв`язку із чим із зазначеної дати акціонерне товариство «МетаБанк» не мало право нараховувати проценти та пеню за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, ПАТ «МетаБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зокрема необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 640/7146/16-ц й застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 35 918,79 грн та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.

В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції предметом перегляду не є.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

На думку ПАТ «МетаБанк», постанова суду апеляційної інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 пені за невиконання умов кредитного договору у розмірі тільки 35 918,79 грн є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «МетаБанк» посилається на те, що одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Сторонами у пункті 6.6 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору передбачено домовленість, що в разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Простроченою заборгованість є сума: не сплачений в терміни, передбачені пунктом 1.2 цього договору, відсотків, що нараховані за період, попередній терміну сплати, не сплачених в терміни, передбачені пунктом 1.2 цього договору, відсотків; не сплачених у терміни, передбачені пунктом 1.2 цього договору, частину кредиту, визначеної як різниця між сумою, передбаченою цим пунктом та нарахованими відсотками за період, попередній терміну сплати.

Товариством у відповідності до умов договору та діючого законодавства України була нарахована пеня за несвоєчасне погашення відповідачем основного боргу та за несвоєчасне погашення відсотків за кредитним договором за період з 01 грудня 2017 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 162 973,49 грн.

ПАТ «МетаБанк» вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про необґрунтованість нарахування товариством пені за несвоєчасне погашення основного боргу та пені за несвоєчасне погашення відсотків за період з 21 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, оскільки пеня нарахована поза межами строку кредитування є помилковим. Суд апеляційної інстанції повинен був відповідно до норм законодавства дослідити та надати оцінку усім доказам у тому числі у їх взаємозв`язку, ураховуючи також і сам факт численних порушень позичальником його обов`язків за кредитним договором.

На думку ПАТ «МетаБанк», правові позиції, якими обґрунтовано оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, наведені у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 640/7146/16-ц, містять значні недоліки, зокрема: помилковість, необґрунтованість, неефективність та неузгодженість, а тому від таких висновків слід відступити в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 червня 2005 року між акціонерним банком «Металург», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «МетаБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 69, відповідно до пункту 1.1. якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 19 789,00 доларів США на придбання нерухомого майна, строком до 17 червня 2020 року включно, зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом шляхом перерахування 290,00 доларів США щомісячно у період з 01 по 17 число кожного місяця (а. с. 9).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 червня 2005 року між акціонерним товариством «Металург», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «МетаБанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 601, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О. С., реєстровий № 1162, відповідно до пункту 1.1. якого іпотекодержатель (банк) надає іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) кредит на придбання нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв. м, житловою площею 30,2 кв. м, яка є предметом іпотеки за цим договором (а. с. 14, 15).

13 листопада 2015 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 (далі - угода № 1) до кредитного договору, відповідно якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника банк та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту шляхом зміни валюти кредитування з доларів США на гривню, визначених договором та домовились про внесення змін у договір та викладення тексту кредитного договору у редакції цієї угоди (а. с. 10, 12).

13 листопада 2015 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до іпотечного договору, відповідно до якої текст іпотечного договору викладено у редакції цієї угоди (а. с. 16-22).

Відповідно до розрахунку ПАТ «МетаБанк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01 листопада 2018 року становить 492 305, 43 грн, яка складається із: 250 767, 96 грн - прострочений кредит, 78 563, 97 грн - прострочені відсотки, 115 344, 48 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 01 грудня 2017 року по 31 жовтня 2018 року; 47 629, 01 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за період з 01 грудня 2017 року по 31 жовтня 2018 року (а. с. 4-8).

Згідно із пунктом 6.6. кредитного договору у редакції угоди № 1 у разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору, у редакції угоди № 1, банк має право прийняття рішення про дострокове погашення позичальником кредиту (частини кредиту) та достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, у тому числі шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення, у випадках порушення позичальником умов цього договору, зокрема, але не виключно у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту, вказаної у пункті 1.1 більш як на десять відсотків; або несплати позичальником більше одного щомісячного платежу, вказаного у пункті 1.2, який перевищує п`ять відсотків від суми кредиту, зазначеного у пункті 1.1. цього договору; або іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту.

В разі настання однієї з подій, зазначених у пункті 3.1 цього договору, банк складає акт, на підставі якого приймає рішення про дострокове погашення позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів (пункт 3.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.6 кредитного договору, у редакції угоди № 1, позичальник зобов`язаний у разі настання будь-якої події, зазначеної у пункті 3.1 цього договору, та отримання від банку повідомлення про дострокове погашення кредиту, повернути банку кредит (частину кредиту), сплатити відсотки і комісії та виконати інші зобов`язання щодо цього договору у 30-денний строк з моменту відправлення банком такого повідомлення, якщо інший строк не вказано цьому повідомленні.

Згідно із розрахунком акціонерного товариства «МетаБанк» ОСОБА_1 востаннє сплачував грошові кошти за тілом кредиту та відсотками 09 грудня 2016 року.

20 березня 2018 року акціонерне товариство «МетаБанк» направляло ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, у якому зазначало, що 05 березня 2018 року, у відповідності до пункту 3.2 кредитного договору, представниками акціонерного товариства «МетаБанк» складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору з боку позичальника, що є підставою для дострокового погашення заборгованості, а 06 березня 2018 року прийнято рішення про наближення строків дії кредитного договору та дострокове погашення суми кредиту й заборгованості, а також звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаним листом банк вимагав від ОСОБА_1 виконати у 30-денний строк з моменту отримання (або надсилання) порушене зобов`язання за кредитним договором у розмірі 419 184, 88 грн (а. с. 39, 40).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ПАТ «МетаБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій праві сторони у кредитному договорі узгодили можливість дострокового повернення кредиту, у тому числі, за ініціативою банку.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 640/7146/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 умови кредитного договору тривалий час належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, а також ураховуючи те, що банком, пред`являючи вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінено строк виконання основного зобов`язання, обґрунтовано вважав, що право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а саме 21 квітня 2018 року, у зв`язку із чим із зазначеної дати акціонерне товариство «МетаБанк» не мало право нараховувати проценти та пеню за кредитним договором.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що нарахування позивачем пені за несвоєчасне погашення основного боргу та пені за несвоєчасне погашення відсотків за період з 21 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року є необґрунтованим, оскільки пеня нарахована поза межами строку кредитування.

Доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 640/7146/16-ц є необґрунтованими.

Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Таким чином підстав для відступлення від висновків, викладених Верховним Судом у вказаних постановах у подібних правовідносинах колегія суддів не знаходить, зазначені позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом та є сталими.

Аргументи заявника, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі та незгоду із обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій, підлягають відхиленню з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України» повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Метабанк» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович