Дата документу 17.05.2023 Справа № 334/6052/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6052/21 Головуючий у 1 інстанції Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/738/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, він є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати позивача, ОСОБА_4 , яка доводилася ОСОБА_3 рідною сестрою, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином позивач є спадкоємцем другої черги. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, до складу якої, зокрема входить нерухоме майно - 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 .

Позивач у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав, спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , прийняла ОСОБА_1 , як спадкоємиця четвертої черги, - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В зв`язку з цим, 20 серпня 2018 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 62877831 на майно та майнові права спадкодавця, за якою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину. Право власності на 1/2 належного ОСОБА_3 будинку у м. Запоріжжя відповідачкою станом на 10 серпня 2021 року не оформлено.

Про смерть спадкодавця, який давно не проживав в м. Запоріжжі, спілкувався із племінником нерегулярно, мав добрий стан здоров`я та загинув раптово (внаслідок ДТП) позивач дізнався лише в липні 2021 року. До того часу позивач кілька разів намагався додзвонитися до дядька, але той не відповідав, однак спадкодавець вів доволі активний спосіб життя, часто подорожував у справах, тому випадки втрати з тим зв`язку на довгий час відбувалися і раніше. Трагічну новину позивачу повідомила колишня сусідка спадкодавця, ОСОБА_5 , яка проживає в будинку АДРЕСА_2 . Побачивши невідомих людей, які виносять речі із сусідського будинку, вона вийшла поцікавитися, що відбувається, і з`ясувала від відповідачки, що її колишній сусід помер, а відповідачка нібито є його дружиною. Після цієї розмови сусідка зателефонувала ОСОБА_2 , який час від часу доглядав за будинком, та переказала, що відбулося.

Позивач, достеменно знаючи, що його дядько одружений не був, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С., яка перевіривши відомості зі Спадкового реєстру, підтвердила позивачу і факт смерті ОСОБА_3 , і факт наявності спадкової справи та виданих в межах цієї справи свідоцтв про право на спадщину.

Після отримання інформації від сусідки померлого, позивач звернувся до офіційного сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, в результаті чого з`ясувалося, що ОСОБА_1 кілька разів намагалась в судовому порядку встановити факт спільного проживання із ОСОБА_3 .

Однак, Постановою Волинського апеляційного суду від 17.12.2018 року у справі № 161/5715/18 скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, заяву ОСОБА_1 , подану в порядку окремого провадження (заінтересовані особи: Київська міська рада, Новобиківська міська рада Бобривицького району Чернігівської області) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу - залишено без розгляду. Постанову мотивовано тим, що заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем задля вирішення спору про право власності на майно, на яке, з огляду на відсутність інших спадкоємців, претендує Київська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного, а не окремого провадження.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27.08.2019 року у справі № 729/168/19 (залишено без змін Чернігівським апеляційним судом і набрало чинності 10.12.2019р.) у позові відповідачки до Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем відмовлено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року не оскаржувалось та набрало чинності 05.03.2020 року. За заявою відповідачки, зацікавлена особа ОСОБА_6 встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки і спадкодавця.

З рішення суду вбачається, що заінтересована особа насправді жодного інтересу до розгляду справи не виявила, заявниця ж, зі свого боку, пояснила, що встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно їй виключно для отримання невиплаченої пенсії та допомоги у зв`язку із втратою одержувача пенсії.

Наведене наочно демонструє, що відповідачка, якій, якщо вона, дійсно, проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю, як вона про це зазначає, не могло не бути відомо про наявність в її «чоловіка» сестри та племінника - спадкоємців другої черги, цілком свідомо тривалий час приховувала від ОСОБА_2 факт смерті його дядька ОСОБА_3 , визначаючи відповідачами (заінтересованими особами) у своїх зверненнях до суду відповідні територіальні громади, а коли одна з них виявила зацікавленість в отриманні спадкового майна - взагалі сторонню особу, що жодного відношення до Спадкодавця не має.

За таких обставин, ОСОБА_2 вважає, що пропуск ним строку на прийняття спадщини був зумовлений не просто об`єктивними обставинами, а навмисними діями ОСОБА_1 , яка абсолютно цілеспрямовано створила ситуацію, в якій справжні спадкоємці мали втратити права на спадок через їхню необізнаність про факт смерті свого родича.

Таким чином, позивач вважає, що причина пропуску ним строку для прийняття спадщини є поважною.

Просив суд визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом 3 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2023 року позов задоволено.

Визначено додатковий строк ОСОБА_2 тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, а причини, наведенні ним в обґрунтування позовних вимог не є поважними в розумінні положень статті 1272 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції розглянув справу без її участі, відхиливши її клопотання про відкладення слухання справи.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача ОСОБА_2 дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та вказані обставини суд визнав поважними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 28 липня 2021 року, актовий запис № 6 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 06.03.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Тимофєєвою Л.О., реєстровий № 2-942 (а.с.8-9).

Позивач є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мати позивача, ОСОБА_4 , яка доводилася ОСОБА_3 рідною сестрою, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином позивач є спадкоємцем другої черги.

Позивач у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав, спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , прийняла ОСОБА_1 , як спадкоємиця четвертої черги, - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

20 серпня 2018 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 62877831 на майно та майнові права спадкодавця, за якою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину.

Право власності на 1/2 належного ОСОБА_3 будинку у м. Запоріжжя відповідачкою станом на 10 серпня 2021 року не оформлено.

Про смерть спадкодавця, який давно не проживав в м. Запоріжжі, спілкувався із племінником нерегулярно, мав добрий стан здоров`я та загинув раптово (внаслідок ДТП) позивач дізнався лише в липні 2021 року. До того часу позивач кілька разів намагався додзвонитися до дядька, але той не відповідав, однак спадкодавець вів доволі активний спосіб життя, часто подорожував у справах, тому випадки втрати з тим зв`язку на довгий час відбувалися і раніше. Трагічну новину позивачу повідомила колишня сусідка спадкодавця, ОСОБА_5 , яка проживає в будинку АДРЕСА_2 . Побачивши невідомих людей, які виносять речі із сусідського будинку, вона вийшла поцікавитися, що відбувається, і з`ясувала від відповідачки, що її колишній сусід помер, а відповідачка нібито є його дружиною. Після цієї розмови сусідка зателефонувала ОСОБА_2 , який час від часу доглядав за будинком, та переказала, що відбулося.

Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не заперечуються відповідачем.

Позивач, достеменно знаючи, що його дядько одружений не був, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С., яка перевіривши відомості зі Спадкового реєстру, підтвердила позивачу і факт смерті ОСОБА_3 , і факт наявності спадкової справи та виданих в межах цієї справи свідоцтв про право на спадщину.

Після отримання інформації від сусідки померлого, позивач звернувся до офіційного сайту судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, в результаті чого з`ясувалося, що ОСОБА_1 кілька разів намагалась в судовому порядку встановити факт спільного проживання із ОСОБА_3 .

Постановою Волинського апеляційного суду від 17.12.2018 року у справі № 161/5715/18 скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, заяву ОСОБА_1 , подану в порядку окремого провадження (заінтересовані особи: Київська міська рада, Новобиківська міська рада Бобривицького району Чернігівської області) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу - залишено без розгляду. Постанову мотивовано тим, що заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем задля вирішення спору про право власності на майно, на яке, з огляду на відсутність інших спадкоємців, претендує Київська міська рада, отже між сторонами наявний спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного, а не окремого провадження.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27.08.2019 року у справі № 729/168/19 (залишено без змін Чернігівським апеляційним судом і набрало чинності 10.12.2019р.) у позові відповідачки до Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем відмовлено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року не оскаржувалося та набрало чинності 05.03.2020 року. За заявою відповідачки , зацікавлена особа ОСОБА_6 встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки і спадкодавця.

З рішення суду вбачається, що заінтересована особа насправді жодного інтересу до розгляду справи не виявила, заявниця ж, зі свого боку, пояснила, що встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно їй виключно для отримання невиплаченої пенсії та допомоги у зв`язку із втратою одержувача пенсії.

Оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю відповідачки ОСОБА_1 з травня 2007 року з померлим ОСОБА_9 , відповідачці було відомо про існування у померлого ОСОБА_3 племінника позивача ОСОБА_2 , який є спадкоємцем другої черги за правом представництва (ст.1266 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 декілька разів через суд намагалась встановити факт проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 , але ніде не зазначала позивача ОСОБА_2 як заінтересовану особу.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1ст.1270 ЦК України.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3ст.1272 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що смерть спадкодавця відбулася раптово внаслідок нещасного випадку в ДТП, він вів здоровий та активний спосіб життя, з родичами спілкувався не часто, поховали його в м.Луцьк (хоча проживав він в м.Києві, а родом був із Запоріжжя), тому, дії відповідачки можуть свідчити про навмисне приховування факту смерті спадкодавця від позивача.

Аналізуючи надані судові докази у їхній сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача ОСОБА_2 дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та вказані обставини суд визнає поважними.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи зазначені позивачем причини пропуску цього строку поважними, встановлено, що спадкодавець давно не проживав в м.Запоріжжя, спілкувався із племінником нерегулярно, мав добрий стан здоров`я та загинув раптово (внаслідок ДТП). До моменту, коли позивач дізнався про смерть спадкодавця (липень 2021 р.) він кілька разів намагався додзвонитися до дядька, але той не відповідав, однак Спадкодавець вів доволі активний спосіб життя, часто подорожував у справах, тому випадки втрати з тим зв`язку на довгий час відбувалися і раніше. Про смерть дядька позивач дізнався від сусідки, яка побачила невідомих людей, що виносять речі з будинку. Спадкодавця поховано в Луцьку, хоча на момент смерті він проживав в Києві, а родом був із ОСОБА_10 . Відповідачка після смерті Спадкодавця кілька разів через суд намагалася встановити факт проживання однією сім`єю з померлим, але ніде не зазначала Позивача як заінтересовану особу; зрештою вказаний факт було встановлено судовим рішенням, в якому заінтересованою особою зазначено сторонню особу.

Аналізуючи надані судові докази у їхній сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії Відповідачки свідчать про навмисне приховування факту смерті Спадкодавця від Позивача, а, отже, у Позивача, дійсно, були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, та вказані обставини суд слушно визнав поважними.

Оцінюючи поважність причин пропуску Позивачем строку для прийняття спадщини, суд керувався не припущеннями, а цілком достовірними доказами - поясненнями Позивача щодо стосунків в родині, показаннями родичів Позивача, які ці пояснення підтвердили, судовими рішеннями. Жоден з цих доказів не має ознак припущення, а всі вони в сукупності дозволяють оцінити обставини справи досить об`єктивно.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення її процесуальних прав, визначених статтею 43 ЩІК України, яке виразилося в позбавленні її можливості взяти участь у судовому засіданні та дослідженні доказів, надавати пояснення тощо, слід зазначити таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 02.01.2023 року подала до суду клопотання про відкладення судового засідання, що було призначено на 04 січня 2023 року, через неможливість прибути до суду, адже під час війни це загрожуватиме її життю, здоров`ю та безпеці, було залишено суддею без задоволення.

Вказане клопотання судом першої інстанції було відхилено, оскільки розцінено судом як спосіб затягування процесу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що справа розглядається з серпня 2021 року та неодноразово відкладалася за заявами відповідача (а.с.83, 93, 100, 110, 117).

Пунктом 2 частини 2 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка в судове засідання учасника справи, що повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, є підставою для відкладення розгляду справи лише один раз.

Права, надані учаснику справи, в тому числі, статтею 43 ЦПК України, не є абсолютними, адже врівноважуються аналогічним комплексом прав, що має й інша сторона. До таких прав, зокрема, належить гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Військова агресія російської федерації проти України, дійсно, частково виправдовує певні порушення строків розгляду справ, однак не є причиною, аби тягнути судове провадження аж до припинення воєнних дій.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, тож з формальної точки зору воєнний стан не має впливати на процес здійснення судочинства.

Крім того, цивільно-процесуальне законодавство (стаття 14 ЦПК України) дозволяє учасникам справи брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, отже, для реалізації процесуальних прав ОСОБА_1 або її представнику не обов`язково було їхати з Луцька до Запоріжжя, однак такою технічною можливістю ОСОБА_1 не скористалася.

Крім безпосередньої участі у судовому засіданні, реалізація процесуальних прав учасника процесу передбачає цілу низку дій, які можуть вчинятися віддалено та направлятися до суду поштою або через Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС - надання відзиву, заперечень, клопотань, пояснень; долучення письмових та електронних доказів; письмове опитування свідків тощо;

Вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 44 ЦПК України кваліфікується як зловживання процесуальними правами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач строк для прийняття спадщини пропустив з поважної причини і є всі підстави задовольнити позов, визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є три місяця, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, у встановленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 травня 2023 року.

Головуючий

Судді: