Провадження № 2/201/382/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України, Директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації про виявлення та з`ясування фактів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 листопада 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України, Директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації про виявлення та з`ясування фактів та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 листопада 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Антонюку О.А. (а.с.12).

Ухвалою судді Антонюка О.А. 24 листопада 2021 року позовна заява була залишена без руху (а.с. 13).

03 грудня 2021 року ухвалою судді Антонюка О.А. позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу (а.с. 26).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 54-57).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 квітня 222 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.60).

03 травня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України, Директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації про виявлення та з`ясування фактів та відшкодування моральної шкоди (а.с. 61-62).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Державою України в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 порушуються порушуються гарантії екологічних прав, співавторів технології ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 50 Конституції України та ст ст 9,10,11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» пунктів 18 та 78 «Переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1147 «Про затвердження переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів» шляхом переведення роботи енергетичних агрегатів на замкнений цикл з використанням інтелектуального продукту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який виключає викиди шкідливих речовин у довкілля, що виникають при спалюванні традиційних видів палива у котлах, двигунах транспортних та інших засобів, та знижує вартість виробництва енергії до експлуатаційних витрат. Не забезпечення Державою України в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації гарантії екологічних прав співавторів технології ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 нанесли позивачу моральну шкоду. Відмова Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації продовж 2006-2021 років від виконання своїх обов`язків спрямованих на забезпечення виконання ст. 50 Конституції України свідчить про посягання Держави України на життя співавторів технології ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тому просив суд відшкодувати йому моральну шкоду за рахунок Держави у розмірі по 60 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб за посягання на його життя та здоров`я, його дружини ОСОБА_1 , та його доньок Аксинії та ОСОБА_7 .

Відповідачі правом на надання відзиву не скористалися.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 50 Конституції України гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та Законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки і а обороноздатності.

Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації у своїй діяльності керується Конституцією України та законом України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, інших центральних органів виконавчої влади , іншими нормативно - правовими актами, розпорядженнями голови облдержадміністрації , а також Положенням про Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації в новій редакції, затвердженим розпорядженням голови облдержадміністрації від 02 березня 2021 року № Р-215/0/3-21,

Основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики, здійснення управління та регулювання у сферах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, земельних відносин, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), оцінки впливу на довкілля, стратегічної екологічної оцінки, моніторингу стану навколишнього природного середовища, заповідної справи, формування, організація, збереження та використання природно-заповідного фонду та екологічної мережі, забезпечення в межах своєї компетенції екологічної безпеки.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені нормами ст. 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи./

Згідно з п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач посягає на гарантію права на життя та гарантію права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, які встановлені статтями 3 та 50 Конституції України, а саме не вчиняє превентивних дій щодо усунення загрози життю та здоров`ю співавторів технології ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та усіх громадян України від онкологічних та інших захворювань пов`язаних із викидами шкідливих речовин при виробництві енергії, та іншими загрозами, у відповідності до статті 2 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шляхом переведення роботи енергетичних агрегатів на замкнений цикл роботи за технологією « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та порушення особистих немайнових та майнових прав, зокрема посягання на гарантію екологічних прав, гарантію захисту прав інтелектуальної власності та на ділову репутацію співавторів технології ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та Благодійного фонду «Екологія-Геос, чим йому завдано моральної шкоди натомість жодного належного доказу на обгрунтування позовних вимог суду не надав.

Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та її обґрунтованого розміру, та не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, а доводи позивача про заподіяння йому шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться за рахунок держави.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремих ухвал то відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Згідно із ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Судом під час розгляду справи не установлено недоліки в діяльності відповідачів, порушень нормативно-правових актів, тому відсутні підставі для постановлення окремої ухвали.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України, Директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації про виявлення та з`ясування фактів та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.О. Демидова