Справа № 192/1822/23
Провадження № 2/192/477/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач в особі представника адвоката Столітнього М. М. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 09 вересня 2021 року між відповідачкою та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 4749015 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору, загальний розмір кредиту становить 20 000 гривень 00 копійок зі строком повернення 16 вересня 2021 року. Позивач зазначає, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 гривень 00 копійок шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту з 09 вересня 2021 року по 15 вересня 2021 року, а якщо відбулася авто-пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору, то на строк не більше 90 днів.
Проте 16 вересня 2021 відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору, останній було авто-пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів до 15 грудня 2021 року за стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Надалі відповідачка оплати за Кредитним договором не здійснювала.
Позивач зазначає, що відповідно до пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідачки.
25 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25-05/2022 (далі - Договір факторингу), згідно з умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором щодо відповідачки.
Станом на 19 вересня 2023 року заборгованість відповідачки по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає: 20 000 гривень 00 копійок - тіло кредиту та 36 860 гривень 00 копійок - нараховані проценти, всього 56 860 гривень 00 копійок.
У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану вище суму заборгованості за кредитним договором, судові витрати по справі, а також витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно клопотання просив розглядати справу у відсутність представника позивача та не заперечував проти заочного розгулу справи (а.с.79).
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.78). Відзив на позов не надала.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту №4749015 (далі Кредитний договір) (а.с.8-16).
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1, 3-6, 8, 10, 12, 13 ст.11 вказаного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Судом з`ясовано, що згідно з умовами п. 1.3 Кредитного договору, відповідачка отримала від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» споживчий кредит у розмірі 20 000 гривень 00 копійок для власних потреб на строк 7 днів з фіксованою процентною ставкою 1,90 % на день від суми кредиту за кожен день користування.
Пунктом 4.3. Кредитного договору передбачено можливість авто-пролонгації договору у зв`язку з неповерненням кредиту, а тому строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів з 17 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
Суд вважає, що укладення Договору в електронній формі між сторонами підтверджується комбінацію літер та цифр, що розташовані в нижньому правому кутку Договору та являють собою електронний підпис відповідачки (а.с.12 зворот). Отже Договір був укладений в електронній формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом, є оригіналом такого документа.
Докази про виконання відповідачкою свого зобов`язання в останній день погашення кредиту суду не надані.
25 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено Договір факторингу №25-05/2022, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів, зокрема і за Кредитним договором №4749015 від 09 вересня 2021 року, який був укладений з відповідачкою (а.с.34-42).
Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не погасила своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а право вимоги перейшло до позивача. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за Кредитним договором та які б спростовували зазначений позивачем розрахунок заборгованості (а.с.4-6), відповідачка суду не надала. Тому право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що відсоткова ставка в розмірі 1,90 % нарахована позивачем в межах строку дії Договору (97 днів включаючи авто-пролонгацію, тобто за період з 09 вересня 2021 року (дата укладання Кредитного договору) до 15 грудня 2021 року. Сума заборгованості з урахуванням несплачених відсотків за користування кредитом становить 56 860 гривень, з яких 20 000 гривень 00 копійок - тіло кредиту та 36 860 гривень 00 копійок відсотки, які підлягають стягненню з відповідачки у зв`язку з невиконанням нею своїх обов`язків по Кредитному договору.
Також судом встановлено, що позивач нарахував 3% річних з простроченої суми за період з 16 грудня 2021 року по 19 вересня 2023 року на суму 3 005 гривень 01 копійка та 16 924 гривні 54 копійки інфляційних втрат за період з березня 2022 року по серпень 2023 року, які також підлягають стягненню з відповідачки на підставі ст.625 ЦК України, оскільки розмір відсоткової ставки після закінчення строку дії Кредитного договору не передбачений.
Підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості слід задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати по справі покладаються на відповідачку пропорційно розміру задоволених вимог. В той же час, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява майнового характеру подається юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становить 2 684 гривні 00 копійок. У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з відповідачки заборгованості передбачає сплату позивачем судового збору в мінімально встановленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для зменшення розміру судового збору пропорційно до розміру стягнутої суми заборгованості - відсутні.
Тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 7).
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України з метою визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Суд вважає, що з відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які були надані позивачу відповідно до Договору про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року № 10/07-2023 (а.с.54-55), звіту про надання правової допомоги від 17 серпня 2023 року (а.с.56), платіжної інструкції №1203 від 17 серпня 2023 року (а.с.59) та рахунку на оплату від 17 серпня 2023 року (а.с.62).
Підстави для зменшення витрат в сумі 10 000 гривень 00 копійок відсутні та відповідачкою не було заявлено відповідне клопотання.
Керуючисьст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 23 листопада 2023 року.

Суддя Н. О. Щербина