РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

із участю: секретаря Лавріненко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про визнання договору розірваним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.07.2022 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом до ТОВ "Енера Вінниця" із вимогами визнання незаконності невиконання відповідачем ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання умов договору; зобов`язання відповідача надати інформацію споживачу згідно додатків договору; визнання, що згідно роз`яснень та акта АТ "Вінницяобленерго" укладений договір між сторонами набирає чинності після отримання додатку №2 договору; а також просив вважати розірваним договір з дати його укладання 01.01.2019 року. В обгрунтуванні позову вказав обствини того, що між сторонами у даній справі укладено договор від 01.01.2019 року про постачання електричної енергії. Відповідач упродовж трьох років відмовляється надавати інформацію про умови договору, згідно його додатків споживачу на його звернення до нього.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 18.07.2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 23.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

07.07.2023 року представником відповідача ТОВ "Енера Вінниця" подано до суду письмові пояснення у порядку ст.43 ЦПК України, згідно яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. Стосовно вимоги позивача щодо обов`язку відповідача надати інформацію споживачу згідно додатків договору (заяви-приєднання) вказав, що ТОВ "Енера Вінниця" здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14.06.2018 року №429), починаючи з 01.01.2019 року. Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (надалі Закон) та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (надалі ПРРЕЕ), а також Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311. Відповідач здійснює постачання електричної енергії до домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов публічного договору приєднання Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Факт наявності між сторонами вказаних договірних відносин доведено відповідачем у судах першої та апеляційної інстанції у справах №130/893/20 та №130/2553/19. Відповідні судові рішення містяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за посиланням номерів вказаних справ. З цих підстав вважає, що факт укладення між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є безспірним, в силу вимог ст.82 ЦПК України. Зі змісту вказаних судових рішень випливає, що 01.01.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Енера Вінниця" укладено договір №20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору приєднання, а факт споживання електричної енергії та оплата виставлених рахунків свідчить про приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Разом з тим, Вінницький апеляційний суд у постанові від 03.03.2021 року в справі №130/893/20, зазначив таке: "...чинна редакція Закону України "Про ринок електричної енергії" не встановлює обов`язок постачальника універсальних послуг, тобто позивача, надсилати побутовим споживачам заяви приєднання, а підписання споживачем такої заяви приєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постання універсальних послуг. Здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, відповідач у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг". Навпроти, один із способів укладення договору є подання саме споживачем заяви-приєднання. Вказане знаходить своє підтвердження у абзаці 5 ч.13 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, відповідно до якого фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Зауважив, що позивач вкотре звертається до суду з тих самим підстав, зокрема щодо договору та обґрунтовує свої вимоги обставинами, які зводяться до обов`язку постачальника надсилати споживачу заяви-приєднання. З вказаних підстав позивач неодноразово звертався до суду у справах 130/1646/22, 130/1806/22, 130/2474/22, 130/2799/22, 130/2830/22, 130/2979/22, 130/617/22. З приводу вимоги позивача щодо невиконання відповідачем умов договору зазначив, що факт невиконання умов договору не доведено позивачем та не підкріплено належними та допустимими доказами. Також у даній позовній заяві позивач не вказує, яке саме право споживача порушено та у чому полягає невиконання відповідачем умов договору, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. З приводу вимоги ОСОБА_1 щодо визнання договору розірваним зазначив, що вказана вимога позивача суперечить чинному законодавству та умовам укладеного договору. Порядок укладення, зміни і розірвання договору визначає глава 53 ЦК України. Однак, позивач не звертався до відповідача з пропозицією щодо розірвання вказаного договору за згодою сторін. Окрім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту істотного порушення відповідачем договору, а також доказів наявності шкоди, завданої цим порушенням, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розміру тощо. Також спосіб захисту, обраний позивачем у даному випадку є неналежним та не ефективним, оскільки застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможлйвлює задоволення позову. Тобто у даному випадку права споживача не було порушено, а спосіб захисту є неналежним та не ефективним. У постанові від 26.01.2021 року в справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Також, за правовою позицією Верховного Суду в справі №910/21911/14, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обгрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Проте, у даному випадку неможливо встановити яке право споживача порушено, характер порушення, відповідно, вимоги позивача не можуть забезпечити поновлення порушеного права. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 02.02.2021 року в справі №925/642/19). При цьому задоволення заявленої у цій справі позовної вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому така вимога не відповідає ефективному способу захисту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги. З приводу обов`язку відповідача надати інформацію споживачу згідно додатків договору (заява-приєднання) пояснив, що сторона відповідача посилається на сім цивільних справ, однак доступ до цих справ є обмеженим. Одна з вказаних справ взагалі не існує, по іншій рішення суду першої інстанції скасовано у апеляційній інстанції, а по решті справ інші предмети позову й розгляд чотирьох справах ще не завершено і не прийнято жодного рішення. Зазначив, що представник відповідача у своїх поясненнях посилається на постанову Вінницького апеляційного суду від 01.01.2019 року в справі №130/893/20 з приводу необова`язковості надсилання відповідачем заяви-приєднання споживачам. Ця постанова відноситься до правил укладання договору, а у даній справі оспорюється невиконання відповідачем умов вже укладеного договору. Зазначив, що він як споживач повністю визнає факт укладення між ним та відповідачем договору, доданого ним у якості доказу до позовної заяви. З приводу його вимоги щодо невиконання відповідачем умов договору вказав, що відповідно до вимог ст.57 Закону України "Про ринок електричної енергії" та ст.629 ЦК України сторони зобов`язані виконувати умови укладеного договору. Проте відповідач не надавав і не надає йому заяву-приєднання. З приводу вимоги щодо визнання договору розірваним вказав, що відповідно до ч.4 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Так як відповідач не надіслав йому заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії, хоча він здійснював оплату послуг протягом трьох місяців з моменту укладення договору, тому він звертався до відповідача із заявою про намір розірвати договір, укладений між ними. Просив приєднати до матеріалів справи його заяву, згідно якої він у 2020 році звертався до відповідача з проханням надати йому заяву-приєднання, та у разі її ненадання він попередив відповідача, що буде вимушений звернутися до суду з позовом про розірвання договору. З урахуванням викладеного просив задоволити його позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ "Енера Вінниця" Топольницький А.Й. просив відмовити у задоволенні позову повністю. Пояснив, що у сторони відповідача відсутні будь-які звернення позивача щодо розірвання договору про постачання електричної енергії до домоволодіння позивача, така заява підприємству не надходила. Зазначив, що Правила роздрібного ринку електричної енергії зобов`язують постачальника на вимогу позивача надати письмовий примірник публічного договору-приєднання, до якого приєднався споживач. Очевидно, що споживач звертався до Центру обслуговування клієнтів по м.Жмеринка з усною чи письмовою заявою щодо надання вказаного примірника договору і відповідно їхній підрозділ на вимогу споживача надав такий примірник, підписаний з їхньої сторони. Вказаний договір є публічним договором-приєднання, він є типовим, його форма затверджується НКРЕКП, у його редакцію регулятором неодноразово з 2019 року вносилися відповідні зміни. Тому редакція доданого позивачем до позовної заяви договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на даний час є неактуальною, так як розміщений у них на сайті публічний договір має трохи іншу редакцію відповідно до змін, що відбулися у його типовій формі. Зауважив, що відповідач визнає факт укладення між позивачем та відповідачем договору, розміщеного на веб-сайті ТОВ "Енера Вінниця", до якого позивач приєднався шляхом споживання та сплати електричної енергії, так як цей факт встановлено судом. Вказав, що сторона відповідача критично ставиться до такого доказу, наданого позивачем до позовної заяви, як Роз`яснення щодо укладення та приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, оскільки неможливо встановити походження документу, його видавника, немає номеру та дати та які повноваження має орган чи посадова особа, що його видала. Також просив суд не приймати до уваги доданий до позовної заяви Акт перевірки НКРЕКП АТ "Вінницяобленерго", так як вказана юридична особа є оператором системи розподілу електричної енергії, відповідно здісйнює діяльність з розподілу електричної енергії. Тому вказані документи не мають відношення до предмета спору та до спірних правовідносин. Також заперечив щодо долучення судом до матеріалів справи заяви позивача щодо наміру розірвання договору, оскільки відповіднитй доказ мав би бути наданий позивачем на стадії підготовчого засідання, а не на стадії розгляду справи по суті; при цьому його подано в порушення вимог ЦПК України, зокрема, його копія заздалегідь не надіслана стороні відповідача і відсутнє обгрунтоване клопотання позивача щодо неможливості подачі цього доказу під час підготовчого провадження.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані учасниками справи у її матеріалах докази, суд вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 ЦК України, серед решти за приписами частини другої якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У відповідності до положень ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги включають, зокрема електропостачання.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (Правила).

За змістом п.1.1.1 Правил учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Власник електричних мереж юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для розподілу електричної енергії, або юридична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі електричної енергії (п.1.1.2 Правил).

У відповідності до п.8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин 01.01.2019 року, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п.1.2.8 розділу 1 Правил постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Так, сторонами у справі визнано факт укладення ними 01.01.2019 року договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідність умов даного правочину за змістом представленої позивачем копії письмового договору (а.с.2-5) представником відповідача не заперечена.

Суд визнає недопустимим доказом додану позивачем до позовної заяви копію витягу з роз`яснень щодо укладення та приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (а.с.6), оскільки предметом спору є договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, тобто правочин, що має іншу правову природу, а також за представленим обсягом відсутні відомості щодо походження та видавника цього письмового документа.

Також суд визнає неналежним доказом копію витягу з акту НКРЕКП від 23.08.2019 року №296 (а.с.7), оскільки його складено за результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) стосовно дотримання вимог законодавства у сфері енергетики та ліцензійних умов з постачання електричної енергії суб`єктом господарювання АТ "Вінницяобленерго", проте дане акціонерне товариство не є учасником цієї справи та його дії і рішення не оскаржені за предметом спору.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд визнає необгрунтованими твердження позивача ОСОБА_1 щодо незаконного невиконання відповідачем ТОВ "Енера Вінниця" вимог ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання умов договору, а також вимоги щодо надання останнім інформації споживачу згідно додатків договору, оскільки позовні вимоги за викладеним змістом позову заздалегідь не містять чіткого окреслення невиконання яких саме умов та власне якого договору чи його додатків становлять прояви бездіяльності відповідача, вказівка про яку не може бути довільною.

Пояснення позивача у судовому засіданні щодо ненадання на його письмові звернення від 17.09.2021 року та від 21.06.2022 року (а.с.9,10) відповідачем ТОВ "Енера Вінниця" заяви-приєднання суд визнає безпідставними, оскільки незалежно від вказівки у п.13.2 договору сторін, що також міститься у Типовому договорі про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, стосовно того, що цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання; й Умови цього Договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднанні, ці умови договору не мають переважного значення над вказаними вище положеннями п.8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, якою затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії, власне додатком до яких є згадуваний Типовий договір.

Тому, оскільки п.8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 станом на час виникнення 01.01.2019 року договірних зобов`язань сторін у справі передбачалось укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до його умов в окремі способи або оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, вчинені та особисто визнані позивачем ОСОБА_1 дії щодо оплати спожитої ним упродовж трьох місяців електричної енергії, за відсутності в умовах договору необхідності додатково до вказаних дій необхідності також підписання споживачем заяви-приєднання до умов договору, відповідно до звичаїв ділового обороту не становлять обов`язку постачальника електроенергії надавати споживачеві таку заяву-приєднання згідно вказаних положень ч.1 ст.526 ЦК України.

При цьому, приєднання у вказаний самостійний спосіб до умов договору про постачання електричної енергії також визначає згоду споживача на отримання цих послуг на умовах, що існують фактично, невиключно на невизначений строк, відтак з аналогічних підстав надання відповідачем у справі позивачу для узгодження комерційної пропозиції для побутового споживача також не є доцільно виправданим, адже за вчиненого позивачем способу приєднання до договору, послуги постачання йому електричної енергії відповідачем фактично здійснювались за умовчанням, а відтак у разі незгоди з певними умовами або фізичними параметрами цих послуг правовідносини сторін передбачали особисте звернення позивача у встановленому порядку щодо їх зміни або припинення, здійснення чого ОСОБА_1 не підтверджено.

Таким чином, судом в межах доводів позивача не встановлено істотного порушення відповідачем ТОВ "Енера Вінниця" умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, як визначеної законом умови розірвання договору судом на вимогу однієї з сторін, надто з урахуванням того, що позивачем ОСОБА_1 не обгрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами факту завдання йому бездіяльністю відповідача певної шкоди, внаслідок якої його як споживача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору, обставини чого вказаними положеннями ч.2 ст.651 ЦК України встановлені ознаками істотного порушення договору.

Зазначені позивачем ОСОБА_1 обставини ненадання йому відповідачем ТОВ "Енера Вінниця" інформації про умови договору згідно його додатків не становлять підстав розірвання оспорюваного договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на підставі певних положень даного правочину.

З урахуванням викладеного суд визначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Енера Вінниця" щодо визнання незаконним невиконання відповідачем ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання умов договору; зобов`язання ТОВ "Енера Вінниця" надати інформацію споживачу згідно додатків договору; визнання, що згідно роз`яснень та акта АТ "Вінницяобленерго" укладений договір між сторонами набирає чинності після отримання додатку №2 договору; та вважати розірваним договір з дати його укладання 01.01.2019 року є необгрунтованими та недоведеними позивачем, у зв`язку з чим позов слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач ОСОБА_1 з визначених законом підстав при подачі позову за предметом спору про захист прав споживачів звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.525, 526, 628, 629, 651, 714, 901 ЦК України, ст.12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.8 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, ст.3, 4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 48, 51, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Енера Вінниця" щодо визнання незаконним невиконання останнім ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання умов договору; зобов`язання Акціонерного товариства "Енера Вінниця" надати інформацію споживачу згідно додатків договору; визнання, що згідно роз`яснень та акта АТ "Вінницяобленерго" укладений договір між сторонами набирає чинності після отримання додатку №2 договору; а також вважати розірваним договір з дати його укладання 01.01.2019 року відмовити.

Судові витрати із сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 20.11.2023 року.

Суддя