Постанова

Іменем України

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 454/4609/21

провадження № 61-4481св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Червоноградська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності

за касаційною скаргою Червоноградської міської ради на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року у складі судді Фарини Л. Ю. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсними та скасувати рішення Червоноградської міської ради Львівської області від 23 вересня 2021 року № 780 «Про затвердження технічної документації із землеустрою за межами с. Борятин», яким громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на земельну ділянку площею 2,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД - 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на території Червоноградської міської територіальної громади, за межами с. Борятин, згідно з якою земельну ділянку кадастровий номер :12:000:0114 передано у спільну часткову власність по 1/3 частині громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :12:000:0114, за громадянами ОСОБА_3 - 1/3 частка, ОСОБА_2 - 1/3 частка, ОСОБА_4 - 1/3 частка, реєстраційний номер об`єкта 120.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Сокальської районної ради Львівської області від 17 лютого 2000 року їй надано у постійне користування земельну ділянку площею 17,6216 га на території Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області для зайняття фермерською діяльністю. На підставі цього рішення вона отримала державний акт на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства. Після цього зазначена земельна ділянка була внесена до статутного фонду Фермерського господарства «Дзвін» (далі - ФГ «Дзвін»).

В 2021 році вона звернулась до Приватного підприємства «Рокос» (далі - ПП «Рокос») для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак листом ПП «Рокос» від 13 жовтня 2021 року № 41 її повідомлено, що при виготовленні технічної документації встановлено, що на земельну ділянку площею 17,6216 га накладається інша земельна ділянка, а саме площею 2,500 га, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Оскільки земельна ділянка, надана у власність відповідачам після набуття нею права постійного користування землею, яка не вилучалася з її постійного користування, і це порушує її права землекористувача, у зв`язку з цим просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Сокальський районний суд Львівської області рішенням від 23 березня 2022 року позов задовольнив. Визнав недійсним та скасував рішення Червоноградської міської ради Львівської області від 23 вересня 2021 року № 780 «Про затвердження технічної документації із землеустрою за межами с. Борятин», яким громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на земельну ділянку площею 2,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗД - 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на території Червоноградської міської територіальної громади, за межами с. Борятин, згідно з якою земельну ділянку кадастровий номер :12:000:0114 передано у спільну часткову власність (по 1/3 частині) громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,. Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :12:000:0114 за громадянами ОСОБА_3 - 1/3 частка, ОСОБА_2 - 1/3 частка, ОСОБА_4 - 1/3 частка, реєстраційний номер об`єкта 120.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивачка довела факт накладення переданої у власність відповідачів земельної ділянки на її земельну ділянку. При цьому суд врахував, що позивачка отримала земельну ділянку в користування 09 лютого 2001 року, а відповідачі - 23 вересня 2021 року.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Львівський апеляційний суд постановою від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишив без задоволення. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2021 року Червоноградська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 та постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що земельна ділянка площею 17,6216 га, яка перебувала в постійному користуванні ОСОБА_1 після внесення її до статутного фонду ФГ «Дзвін», була поділена на 8 окремих ділянок і розпайована між учасниками фермерського господарства. На частину земельної ділянки площею 2,31134 га, яка залишилась після паювання, ОСОБА_1 повинна була оформити право оренди, однак цього не зробила. Таким чином, ця земельна ділянка перейшла у комунальну власність територіальної громади. Взявши до уваги висновок експерта, який підтверджує факт накладення земельних ділянок, апеляційний суд не врахував, що земельна ділянка площею 17,6216 га фактично не існує, а відповідачам надано земельну ділянку площею 2,5 га, яка відмінна від земельної ділянки, що залишилася після паювання. При цьому суд не звернув уваги на те, що Червоноградська міська рада оспорюваним рішенням не порушила прав ОСОБА_1 , не припинила права оренди, права постійного користування чи інших речових прав, похідних від права власності на цю земельну ділянку.

Також скарга містить доводи про те, що суд першої інстанції, безпідставно прийнявши заяву про уточнення позовних вимог, фактично вийшов за межі позовних вимог, допустивши порушення частини п`ятої статті 49 і частини другої статті 264 ЦПК України. Крім того, суди не звернули уваги на обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права, оскільки скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не породжує ніяких наслідків для відповідачів та позивачки.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили її задовольнити. При цьому зазначили про неврахування судами того, що на час звернення до суду з цим позовом земельної ділянки 17,6216 га не існувало, оскільки вона була розпайована. Також вказували на те, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги висновок експертного земельно-технічного дослідження як доказ часткового накладення земельних ділянок, оскільки експерт не врахував, що земельна ділянка була розпайована.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

14 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі рішення Сокальської районної ради Львівської області від 17 лютого 2000 року ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 17,6216 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області для зайняття фермерською діяльністю, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 09 лютого 2001 року серії ЛВ 1054.

Земельна ділянка була отримана для ведення фермерського господарства та внесена до статутного фонду ФГ «Дзвін», засновником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується статутом ФГ «Дзвін».

У 2021 році ОСОБА_1 звернулась до ПП «Рокос» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.

Листом від 13 жовтня 2021 року № 41 ПП «Рокос» повідомило ОСОБА_1 про те, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку площею 17,6216 га встановлено, що на неї накладається інша земельна ділянка площею 2,500 га, кадастровий номер :012:000:0114, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Зі свідоцтва про право на спадщину від 25 листопада 2019 року, виданого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В. О., відомо, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 успадкували земельну частку (пай) площею 2,18 га після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на підставі сертифіката серії ЛВ № 0141040 мав право на земельну частку пай КСП «Шахтар», с. Острів Сокальського району Львівської області, площею 2,18 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі.

Рішенням Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області від 29 квітня 2021 року № 438 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку орієнтованою площею 2,1800 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Червоноградської міської територіальної громади за межами с. Борятин згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

На підставі рішення Червоноградської міської ради від 23 вересня 2021 року № 780 «Про затвердження технічної документації із землеустрою за межами с. Борятин» громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 передано у приватну (спільну сумісну) власність земельну ділянку площею 2,5000 га, кадастровий номер :12:000:0114 (код КВЦПЗД - 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на території Червоноградської міської територіальної громади, за межами с. Борятин.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 жовтня 2021 року відомо, що право власності на земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :012:000:0114, зареєстроване по 1/3 частині за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 жовтня 2021 року, індексний номер 60798274.

Часткове накладення земельної ділянки відповідачів на земельну ділянку ОСОБА_1 підтверджується листом ПП «Рокос» від 13 жовтня 2021 року № 41 та висновком експертного земельно-технічного дослідження від 03 лютого 2023 року № 05-23Д, з якого відомо, що земельна ділянка площею 2,5134 га кадастровий номер :12:000:0114, власники якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , накладається на крайню земельну ділянку, яка входить до загальної площі ділянки ОСОБА_1 площею 17,6216 га.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Звертаючись до суду, позивачка посилалася на те, що на підставі рішення Сокальської районної ради Львівської області від 17 лютого 2000 року їй надано у постійне користування земельну ділянку площею 17,6216 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Після цього зазначену земельну ділянку внесено до статутного фонду ФГ «Дзвін». Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що оспорюваним рішенням порушено її права як фізичної особи, оскільки, на її думку, передана у власність відповідачам земельна ділянка виділена з масиву належної їй на праві користування земельної ділянки площею 17,6216 га.

Із матеріалів справи відомо, що ФГ «Дзвін» зареєстроване 13 червня 1997 року як юридична особа.

Правовідносини зі створення та діяльності фермерського господарства регулюються Законом України від 19 червня 2003 року № 937-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 937-IV), у статті 1 якого вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 937-IV).

Згідно зі статтею 12 Закону № 937-IV землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Отже, після укладення договору оренди земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася земельна ділянка.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц зробила висновок, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що права та зобов`язання голови, керівника фермерського господарства не є тотожними з правами та зобов`язаннями самого фермерського господарства.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 як фізична особа звернулася до суду з цивільним позовом до Червоноградської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Разом з тим на час звернення з позовом та розгляду справи право користування земельною ділянкою належало не позивачці, а юридичній особі - ФГ «Дзвін», яке до суду з позовом не зверталося, тому суди неправильно застосували норми Закону № 937-IV ЦПК України, і зробили помилковий висновок про порушення прав саме фізичної особи ОСОБА_1 , тоді як у спірних правовідносинах лише ФГ «Дзвін» може ставити вимоги про порушення його прав як постійного землекористувача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи суди встановили повно, але допустили неправильне застосування норм права, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання касаційної скарги Червоноградська міська рада сплатила судовий збір в розмірі 3 632,00 грн, а тому ці витрати підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Червоноградської міської ради задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 березня 2022 року і постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Червоноградської міської ради 3 632 (три тисячі шістсот тридцять дві) грн 00 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов