ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/4368/21
Провадження № 22-ц/821/441/23
Категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря: Сергун Т.В.

учасники справи:

позивач: Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2022 року (ухваленого під головуванням судді Марцішевської О.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 29 листопада 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

19 квітня 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 14.08.2008 року уклали кредитний договір № CSIPGK00000307.

Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 145,36 доларів США на термін до 14.08.2011, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору, вказує позивач, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 45 145,36 доларів США.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.01.2021 має заборгованість - 206951,19 доларів США, яка складається з наступного: 19 159,89 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 209,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 074,82 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 18 1507,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості; кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь якої частини суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 24 368,89 доларів США, яка складається з наступного: 19 159,89 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 209,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також банк зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним Договором CSIPGK00000307 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вказує, що письмова вимога, що була пред`явлена до відповідачів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

У зв`язку з чим, зазначає Банк, він змушений звертатися до суду із відповідним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно 24 368,89 доларів США, що за курсом НБУ (28,25) складає 688 421,14 грн., станом на 22.01.2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у позичальника за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 невиконаного грошового зобов`язання в обсязі, заявленому банком до стягнення згідно позовної заяви.

Крім того, відповідно до п. 12 договору поруки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 строк поруки був погоджений сторонами до закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Згідно з кредитним договором термін повернення кредиту був встановлений 14.08.2011, отже на момент звернення до суду з даним позовом у квітні 2021 року через понад шість років після спливу терміну повернення кредиту, порука за договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року була припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем обставин, на які він посилався в обгрунтування позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 лютого 2023 року через засоби поштового зв`язку, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвокат Білоус А.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга, аналогічна змісту позовної заяви, крім того, представник банку вказує, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наголошує, що банк просив стягнути лише частину заборгованості, а саме заборгованість за процентами за період з 18.01.2012 по 22.01.2021 .

Вказує, що заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, а рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане й досі.

Посилається на те, що докази, які б свідчили про повне погашення заборгованості у справі відсутні, проте згідно виписки по рахунку вбачається про наявність заборгованості. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Контррозрахунок відповідачем не надано.

Посилаючись на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 вважає, що докази надані позивачем на підтвердження права на стягнення заборгованості за тілом кредиту, у повній мірі відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України.

Коштів, що були примусово стягнуті , не вистачило для погашення заборгованості за отриманими кредитними коштами (тіло кредиту), тому суд незаконно звільнив відповідача -1 від взятих ним на себе зобов`язань.

Зобов`язання відповідача -1 за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту, сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

Банк вказує, що наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не було виконане у повному обсязі, не є підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості.

Крім того, відповідачами не доведено відсутність заборгованості за процентами у період з 18.01.2012 по 22.01.2021 та відповідно виконання ними умов договору належним чином.

Посилається на те, що судом проігноровано практику Верховного суду, не взято до уваги постанову Верховного Суду від 03.02.2016 у справі № 6-1080цс15 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г чим порушено формування єдиної правозастосовної практики.

Також вказує, що банк звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, що не сплинув у зв`язку з перериванням та продовженням на строк дії карантину.

Крім того, відповідачами факт погашення заборгованості, що встановлена судовим рішенням, а також факт належного виконання такого рішення не доведено жодними належними та допустимими доказами, однак суд першої інстанції вказані обставини не врахував та переклав тягар доказування виключно на позивача, залишивши поза увагою обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанку» - адвоката Білоус А.В, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 25 квітня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Прядка В.М., вказує, що вимоги апеляційної скарги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм чинного законодавства.

В обгрунтування відзиву зазначає, що дійсно 14.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір , згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 45 145,36 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 14.08.2008 року було укладено договір поруки.

П.12 договору поруки передбачено, що порука припиняється після 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, на час звернення до суду з позовом про солідарне стягнення з поручителя боргу по кредитному договору від 14.08.2008, дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сплив 5 річний строк, передбачений п. 12 договору поруки.

Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.07.2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень для здійснення продажу.

Вказує, що банком вже стягнуто заборгованість за договором та пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за заявленими вимогами як з боржника по кредитному договору, так і з поручителя.

Зазначає, що рішення Соснівського районного суду від 04.07.2012 виконано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається перехід права власності на квартиру на іншу особу.

Також вказує, що згідно вказаного рішення суду від 04.07.2012 було стягнуто відсотки, які просив банк стягнути у даному позові.

Щодо строків позовної давності, то зазначає, що умовами договору визначено, що відповідач мав виконувати зобов`язання , зокрема, з повернення кредиту та сплати процентів з 25 по 30 число кожного місяця впродовж строку кредитування ( до 14.08.2011) , перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цим щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а банк звернувся до суду з позовом в 2021 році, тобто після спливу позовної давності.

Крім того, просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та повідомляє, що протягом 5 днів після ухвалення рішення судом відповідачем буде подана відповідна заява з детальним розрахунком суми понесених витрат, пов`язаної з наданням адвокатом правової допомоги у суді апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 14.08.2008 року уклали кредитний договір CSIPGK00000307, згідно з яким АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 45 145,36 доларів США на наступні цілі: 43 731,34 доларів США на придбання нерухомості, 251,40 доларів США, 219,54 доларів США, 1 414,02 доларів США сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на термін з 14.08.2008 до 14.08.2011.

Відповідно до п. 8.3 договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири, 3-кімнатна квартира загальною площею 62,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором CSIPGK00000307 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

Згідно з п.11 договору поруки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 12 договору поруки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

27 лютого 2012 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №CSIPGK00000307 від 14.08.2008 станом на 18.01.2012 в сумі 71 694,03 доларів США, в тому числі 35 119,51 доларів США заборгованість за кредитом, 5 309,00 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 074,82 доларів США заборгованість по комісії, 26 746,86 доларів США - пеня та штрафи 31,33 доларів США і 3 412,51 доларів США.

04 липня 2012 року рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси по справі № 2-488/12 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування м.Черкаси, про звернення стягнення на майно задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості в сумі 71 694,03 доларів США звернуто стягнення на квартиру загальною площею 62,70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.08.2022 № 3.10.2016 здійснена державна реєстрація припинення іпотеки в забезпечення кредитного договору № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року (іпотекодавець ОСОБА_1 ) щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , підстава: заява ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.10.2016.

З 19.07.2021 власником вказаної квартири приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міндель Іриною Валеріївною зареєстровано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2021.

26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 в сумі 115 490,20 доларів США з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 114,88 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5 309 доларів США, заборгованість з комісії у розмірі 1 074,82 доларів США, заборгованість з пені у розмірі 73 991,50 доларів США, стягнення заборгованості за період з 14 серпня 2008 року по 07 серпня 2017 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року визнано виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 10208, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 984 266,77 грн таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до наданого Банком розрахунку боргу у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 відповідач ОСОБА_1 станом на 22.01.2021 має заборгованість - 206951,19 доларів США, яка складається з наступного: 19 159,89 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 209,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 074,82 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 18 1507,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

До стягнення у даній справі Банком пред`явлена частина вказаної заборгованості на суму 24 368,89 доларів США, яка складається з наступного: 19 159,89 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 209,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Білоуса А.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року по справі № 2-488/12, яке набрало законної сили, за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернуто стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 в сумі 35 119,51 доларів США заборгованість за кредитом та 5 309,00 доларів США заборгованість за відсотками на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що звертаючись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк зазначив заборгованість, яка станом на 18.01.2012 року становила 71 694,03 доларів США, з яких: 35 119,51 доларів США заборгованість за кредитом, 5 309 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, інша сума заборгованості - пеня, та заборгованість по комісії.

Отже, в рахунок погашення визначеної банком заборгованості судом було звернуто стягнення на вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи банку, що невиконання в повному обсязі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості, є необгрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру як іпотекодавця було припинено та на даний час власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є інша особа, що свідчить, про те, що банком предмет іпотеки був реалізований в порядку звернення стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CSIPGK00000307 від 14.08.2008 на предмет іпотеки, однак будь-яких доказів оцінки предмету іпотеки на момент його вилучення у іпотекодавця та зарахування коштів від його продажу на погашення заборгованості іпотекодержателя позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що банком не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості, вказаний у позовній заяві і який, на думку позивача, підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що договір поруки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 припинений на підставі ч. 4 ст. 559 ЦПК України.

Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі закінчення строку кредитного договору, то відповідно до умов договору поруки, а саме п. 12 договору поруки № CSIPGK00000307 від 14.08.2008, строк поруки був погоджений сторонами до закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Згідно кредитного договору термін повернення кредиту встановлений 14.08.2011 , а Банк звернувся до суду з даним позовом у квітні 2021 року, тобто через 6 років після спливу терміну повернення кредиту.

Висновки суду першої інстанції, що вимоги банку до ОСОБА_2 не підлягають до задоволення є вірними.

Доводи апеляційної скарги, що поза увагою суду залишилося прохання банку щодо стягнення лише частини заборгованості, а саме заборгованості за процентами за період з 18.01.2012 по 22.01.2021, також є необгрунтованими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, зміна позовних вимог, визначених позивачем, чи вихід за їх межі судом не допускається.

З огляду на частину першу статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, що проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Суд обмежений вимогами диспозитивності цивільно-процесуального судочинства та не може вийти за межі позовних вимог.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Із матеріалів справи вбачається, що у квітні 2021 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У прохальній частині позовної заяви містяться позовні вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно 24 368,89 доларів США, що за курсом 28,25 складає 688 421,14 грн станом на 22.01.2021 року, яка складається: 19 159,89 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 5 209 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позовні вимоги позивач АТ КБ «ПриватБанк» протягом розгляду справи не змінював і не уточнював, а як вбачається із змісту рішення, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Колегія суддів зауважує, що у поданій до суду позовній заяві , крім стягнення коштів у розмірі 24 368,89 доларів США що за курсом 28,25 складає 688 421,14 грн., не містяться інші складові ціни позову, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання перед позивачем за кредитно-заставним договором, встановленого рішенням суду, позивач мав право на нарахування установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також на нарахування трьох процентів річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України).

Позовних вимог про стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду позивачем не заявлено.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, не підлягає задоволенню, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звернув стягнення на заставне майно відповідача, що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року по справі № 2-488/12, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту вдруге є необґрунтованими, а нарахування процентів після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачено, отже такі вимоги є безпідставними.

Також є необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що докази, які б свідчили про повне погашення заборгованості у справі відсутні, проте згідно виписки по рахунку вбачається про наявність заборгованості.

Так, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження повного погашення заборгованості, як і не містять оцінку вартості майна, яке було продано.

Крім того, щодо виписки, то апеляційний суд зазначає, що вказаний доказ колегією суддів до уваги не приймається, оскільки позивач не додавав його в якості доказу під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Позивач, звертаючись до суду в інтересах інших осіб, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина перша статті 83 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Апеляційний суд звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку на позивача).

Наявність таких об`єктивних обставин позивач суду не повідомляв, в апеляційній скарзі на них не посилався та на докази, що їх підтверджують.

Банк зазначив про виписку по рахунку відповідача лише в апеляційній скарзі, додавши її копію до апеляційної скарги, проте, не зазначивши підстави не подання такого доказу до суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що банк в апеляційній скарзі не мотивував належним чином неможливість подання виписки по рахунку до суду першої інстанції, такий доказ судом апеляційної інстанції, не приймається, відтак не оцінюється у сукупності з іншими.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/671/19.

Інші доводи, наведені АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2022 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.В. Нерушак

/повний текст постанови суду виготовлений 22 травня 2023 року/