Справа № 727/5089/23
Провадження № 2/727/1043/23
22 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді Одовічен Я.В.
за участю секретаря Гермак К.О.,
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав , -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.
У позові посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу мають одну малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та одну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.12.2008 року шлюб між ними було розірвано. Вказаним рішенням суду старшого сина ОСОБА_5 залишено на вихованні і утриманні матері ОСОБА_6 .

В 2015 році вона змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Після розірвання шлюбу вони з відповідачем намагались налагодити стосунки та частково вели спільне життя, під час якого у них народився другий син ОСОБА_3 . Однак народження другої дитини не врятувало їх стосунки.

Остаточно відносини між ними було розірвано в 2020 році. Після розриву відносин відповідач не вважав за необхідне цікавитись життям колишньої родини.

У зв`язку із тим, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання спільних дітей вона звернулась до суду із заявою про стягнення аліментів. Судовим наказом, виданим 02.08.2021 року Першотравневим районним судом м.Чернівці з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Відповідач аліменти на утримання дітей на сплачує. Станом на березень 2023 року у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 40418 грн. 00 коп.

06.06.2022 року вона звернулась до поліції з заявою про ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів.

08.07.2022 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження №0000610 відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.164 КК України.

Діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ними проживає її теперішній чоловік ОСОБА_12 , який повністю матеріально утримує синів, оздоровлює та виховує. Діти мають все необхідне для нормального фізичного і духовного розвитку, навчаються в Чернівецькому ліцеї №16 Чернівецької міської ради. В родині панує взаємопорозуміння, любов та повага один до одного. Діти мають успіхи в навчанні та позакласній роботі, до успіху дітей відповідач не має жодного відношення.

У квартирі для дітей є окрема кімната, яка облаштована дитячими меблями: ліжка, стіл, шафа. Синам забезпечені умови для відпочинку. Вони мають необхідне приладдя для навчання, одяг та іграшки.

Вона має вищу юридичну освіту, донедавна працювала на підприємстві разом із чоловіком на посаді юриста. З початку повномасштабного вторгнення росії в Україну її чоловік пішов захищати батьківщину і є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Його середньомісячний дохід складає біля 100000 грн., таким чином він повністю забезпечує їх потреби і вона займається виключно виховання дітей та домашніми справами.

Вказувала на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дітьми і не цікавиться їх життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі синів, що, на її думку, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.05.2023 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей ЧМР письмовий висновок щодо суті розв`язання спору.

Відповідачем відзиву на позов подано не було.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року строк підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів.

25.10.2023 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.11.2023 року було прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини в частині визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та провадження по справі в цій частині - закрито.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та її відсутності. Позов підтримала. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином за зареєстрованим місцем проживання був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності. Наданий висновок органу опіки та піклування щодо визначеного питання підтримує в повному обсязі. Просить прийняти рішення враховуючи інтереси дитини.

Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

10.12.2008 року рішенням Шевченківським районним судом м.Чернівці розірвано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зареєстрований 27.08.2004 року Чернівецьким міськвідділом РАЦС, актовий запис №1146. Також, вказаним рішення вирішено неповнолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на вихованні та утриманні його матері ОСОБА_13 (а.с.22-23).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 14.03.2015 року, від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_4 (а.с.19). Батьком дитини зазначено ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 14.03.2015 року (а.с.20). Батьком дитини зазначено ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого 13.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №01, ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.29).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 14.02.2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, 14.02.2019 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 було розірвано, актовий запис №29 (а.с.21).

14.05.2022 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_16 » (а.с.31).

Відповідно до судового наказу, виданого 02.08.2021 року Першотравневим районним судом м.Чернівці. стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 , іпн НОМЕР_6 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.07.2021 року до досягнення дітей повноліття (а.с.25-26).

На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем Першотравневого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ) Донським В.Б. 08.09.2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 (а.с.24 зв.).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_7 станом на березень 2023 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40418 грн. 00 коп. (а.с.47-48).

08.07.2022 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження №0000610 відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.164 КК України (а.с.30).

Із дослідженої судом характеристики ОСОБА_3 , виданої Чернівецьким ліцеєм №16, вбачається, що хлопчик навчається в ліцеї з першого класу, має середньо-достатній рівень навчальних досягнень. Навчається в міру своїх можливостей. Має добрий загальний розвиток, уміє висловлювати свою думку, виявляє логічне мислення. Школу відвідує постійно, пропусків без поважних причин не було. Організований, самостійний, відповідальний до виконання доручень. Вихованням ОСОБА_3 займається мама - ОСОБА_1 . Мати підтримує постійний зв`язок із класним керівником. Приділяє належну увагу вихованню сина, відповідально ставиться до навчання своєї дитини. Батько ОСОБА_2 не бере участі в шкільному житті свого сина. Успіхами ОСОБА_3 у навчанні не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с.17).

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданої Чернівецьким ліцеєм №16, хлопчик навчається в навчальному закладі з 5 класу на «добре», вихований, чесний, завжди відгукується на допомогу, врівноважений, доглянутий. Хороші стосунки у нього з однокласниками та вчителями. Мати, ОСОБА_1 , займається вихованням сина, доглядом за навчанням та станом здоров`я. Завжди присутня на батьківських зборах та підтримує сина в хороших справах. Батьківські обов`язки виконує лише мама ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував шкільні батьківські збори, не цікавився навчанням та станом здоров`я сина. Участі у житті дитини не приймає (а.с.18).

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На виконання вимог статті 19 СК України ухвалою суду від 29.05.2023 року було витребувано від Служби у справах дітей ЧМР письмовий висновок щодо суті розв`язання спору.

24.10.2023 року Службою у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради було складено висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування не може визначити позицію з окресленого питання: доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав у зв`язку з неможливістю з`ясування причин відсутності батьківського піклування.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ст.5 Сімейного кодексу України передбачено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України регламентовано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції з метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Згідно ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала на те, що відповідач не проявляє зацікавленості в подальшій долі синів, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Покладених на нього обов`язків відповідач не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 40418 грн. 00 коп. Діти знаходиться на повному утриманні позивача.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вищевказаних норм процесуального права, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування вказаних позивачем обставин, які б свідчили про об`єктивні обставини, що унеможливлювали виконання ним своїх обов`язків по вихованню синів.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 4,5,12, 13, 76-81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.