Провадження №2/447/631/23
Справа №456/4624/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

21.11.2023 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судових засідань Данилів О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Черняковського А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Страхова компанія « Гардіан» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування ,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просять стягнути з відповідача на свою користь 42146,00 гривень невиплаченого страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.08.2019року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_3 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП велосипедист помер. Цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована в Товариства з обмеженою відповідальністю « Страхова компанія « Гардіан». 05.09.2019року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 09.02.2023 з відповідача стягнуто страхове відшкодування моральної шкоди витрати понесених на поховання в загальному розмірі 32968грн. 14.03.2023 позивачка долучила відповідачу документи, які підтверджують витрати на виготовлення пам`ятника на суму 47000грн. Листом від 16.06.2023 відповідач повідомив про відмову у виплаті у зв`язку із пропущенням строку на подання заяви. Станом на 24.08.2023року страхове відшкодування не виплачено. Позивачка вважає таку відмову безпідставною та незаконною. На підставі викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

06.09.2023 року позивач звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю « Страхова компанія « Гардіан» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2023 вказану справу направлено за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 27.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

24.10.2023року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 05.09.2019року позивачка через представника направила відповідачу заяву про страхове відшкодування. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 09.02.2023року вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду 25038грн. та витрати на поховання 7930грн.; стягнути на користь ОСОБА_5 моральну шкоду 25038грн. 07.03.2023року вищевказане судове рішення було виконане відповідачем. 14.03.2023року позивачка направила лист за вих.№1124 про долучення документів: чеку на виготовлення нагробного пам`ятника на суму 47000грн. 24.03.2023року відповідач отримав від представника позивача додаткову заяву про страхове відшкодування, ордер про надання правничої допомоги та супровідний лист, у якому зазначається, що дана заява стосується відшкодування витрат на пам`ятник. Вважає, що позивачка пропустила трьохрічний строк для подання заяви про страхове відшкодування, а тому в задоволені позову слід відмовити

27.10.2023року представником позивача- адвокатом Макух А. подано до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що позивачка вчасно 05.09.2019 року звернулася до відповідача із вимогою виплатити страхове відшкодування, а її звернення із заявою 14.03.2023 про відшкодування витрат на пам`ятник, щодо наслідків які виникли на підставі страхового випадку від 09.08.2019 є похідним і їх не слід вважати таким, що відбувся з порушенням строку визначеного п.п.37.1.4. п.37.1 ст.37 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-відповідальності власників наземних транспортних засобів»

07.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У відповідності приписів ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 09.08.2019 року о 18:15 водій автобуса БАЗ «Еталон» р.н.з. р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись автодорогою «Щирець-Миколаїв», в селі Кагуїв здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер у лікарні. Вказані відомості внесені в ЄРДР за №0000360 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4, ОСОБА_7 05.08.1989року зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 .

Правовідносини сторін у даній справі регулюються Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-IV).

Частиною першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Наведене узгоджується із позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21), а також в постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20.

Шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, докази того, що така настала внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого- відсутні, що підтверджується Витягом з ЄРДР № 0000360 від 09.08.2019. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду, завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14.01.2019; №500/2095/15-ц від 10.01.2019; №757/59802/16-ц від 05.12.2018; №126/1439/17 від 01.02.2018).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу БАЗ А079.14 державний номер д.р.н. НОМЕР_1 станом на час ДТП була застрахована у ТДВ «СК Гардіан» /страховик є діючим членом МТСБУ/, згідно із полісом №АО 4376288.

З довідки про склад сім`ї потерпілого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочками ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 доньками померлого через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова №462/935/22 від 09.02.2023року стягнуто з ТДВ « СК «Гардіан» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25038грн. та витрати на поховання в сумі 7930 грн.; стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 25038грн.

14.03.2023року вих.№1124 ТзОВ « ЮК « Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 звернулося до ТДВ « СК « Гардіан» із листом в якому просить до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП , яке мало місце 09.08.2019р. долучити товарний чек на виготовлення нагробного пам`ятника на суму 47000грн.; накладну №25 та витяг зі сайту стосовно витягу з реєстру.

16.06.2023 ТДВ « СК «Гардіан» відмовила ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на встановлення нагробного пам`ятника, оскільки заява подана в порушення строку передбаченого п.37.1.4 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і у заяві від 11.09.2019року про виплату страхового відшкодування не було вимог про відшкодування витрат на спорудження нагробного пам`ятника

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Настання страхового випадку слугує в силу ст. 979 ЦК України підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.

Порядок та розмір відшкодування страховиком особі, яка здійснює витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника деталізований у Законі України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно із п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

Таким чином, розмір страхового відшкодування пов`язаного із похованням та встановленням нагробного пам`ятника, із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на день ДТП, становить 50076 грн. 00 коп. (4173,00 *12).

Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.02.2023року із ТДВ « СК « Гардіан» на користь ОСОБА_2 стягнуто 7930грн. витрат на поховання ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, зокрема товарного чеку від 17.09.2020року за виготовлення пам`ятника позивачка ОСОБА_2 оплатила ФОП ОСОБА_9 47000 гривень. Вказане стверджується також накладною №25 від 09.09.2020року.

Оскільки загальна сума витрат та поховання та встановлення пам`ятникам документально підтверджена і становить 54930 грн. ( 7930грн. витрати на поховання + 47000 грн. витрати на встановлення пам`ятника) і перевищує встановлених законодавством межу в 50076,00грн., отже позовні вимоги по стягнення з відповідача страхового відшкодування пов`язаного із виготовленням та встановлення пам`ятникам в сумі 42146,00грн. ( максимальна сума виплат 50076грн. 7930грн. витрати на поховання) є підставними і підлягають до задоволення.

Щодо покликання стороною відповідача про те, що ОСОБА_2 з пропуском трьох річного строку звернулася до ТДВ « СК «Гардіан» із заявою про стягнення витрат на встановлення нагробного пам`ятника, суд вважає такі безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №65/4621/16-к, провадження №13-24кс19, зазначила: «у системному зв`язку зі статтею 36, положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру».

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2019 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 звернулось із заявою до ТДВ «СК «Гардіан» про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 09.08.2019 року. Дана заява була подана протягом строку, визначеного у підпункті 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішенням Залізничного районного суду м.Львова №462/935/22 від 09.02.2023року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25038грн. та витрати на поховання в сумі 7930 грн. та на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 25038грн. Вказане рішення повністю виконане відповідачем.

Разом з тим, 14.03.2023 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_2 повторно звернулось до ТДВ «СК «Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 09.08.2019 року.

Враховуючи те, що позивач вперше звернулась до відповідача із заявою про відшкодування страхового випадку 05.09.2019 року, тобто протягом строку, визначеного п.п. 37.1.4. п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що її звернення із заявою від 14.03.2023 щодо наслідків, які виникли на підставі страхового випадку від 09.08.2019 року, є похідним і його не можна вважати таким, що відбулось з порушенням строку, визначеного п.п. 37.1.4. п. 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При подачі позову до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду: 1) позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даному випадку становить 4214,60 грн. За наведеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 4214,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141,258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» ( вул. Саксаганського, 96, м. Київ, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 невиплачене страхове відшкодування в сумі 42146 ( сорок дві тисячі сто сорок шість) гривень 00 коп.;

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь держави 4214 (чотири тисячі двісті чотирнадцять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2023

Суддя Бачун О. І.