№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8918/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Буша Н.Д., у цивільній справі № 754/11580/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Зазначав, що 14 квітня 2021 року між ним та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №R01.00611.007884049, за умов якого банк надав йому кредит на поточні потреби в сумі 127 233,53 грн., а він зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надав кредит строком на 96 місяців. Згідно з п. 1.3 за користування кредитом він має сплачувати проценти в розмірі 35% річних від залишкової суми кредиту. Тобто за користування кредитом в розмірі 127 233,53 грн., він за 60 днів сплачує проценти у розмірі 7 320,29 грн. Пунктом 3.3.1 кредитного договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів, та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення. Отже, у разі прострочення погашення кредитної заборгованості за користування кредитом в розмірі 127 233,53 грн. за 60 днів, він відповідно до п. 3.3.1 та 3.3.3 має сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 11 451,02 грн. Враховуючи положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає несправедливими такі умови кредитного договору, а відтак, є підставі у визнанні такого пункту недійсним. Крім того, при укладенні договору були порушені його права як споживача, а саме, порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як він не був повідомлений у письмовій формі про обставини, зазначені у даній нормі. Працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали, оформлення договору проходило півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, який він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав, сподіваючись на добросовісність працівника банку. Вважає, що відповідач скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги чинного законодавства України, зокрема, не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування. Звертає увагу на те, що п. 2.1 та п. 2.5 кредитного договору встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника. Разом з тим, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Тому такі положення кредитного договору і його складових повинні бути визнані недійсними. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір № R01.00611.007884049 від 14 квітня 2021 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам про те, що кредитний договір № R01.00611.007884049 від 14 квітня 2021 року порушує його права як споживача, а тому підлягає визнанню недійсним. Вважає, що умови договору є несправедливими. В порушення вимог ст. 11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» АТ «Ідея Банк» письмово не повідомило йому всю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору. Відповідач скористався тим, що йому об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Наголошує на тому, що встановлення в п. 2.1. кредитного договору плати за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості є незаконним. Вважає, що положеннями п. п. 3.3.1 та 3.3.3. кредитного договору встановлено подвійну відповідальність за невиконання зобов`язання у вигляді нарахування пені та відсотків, що в суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № R01.00611.007884049, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 127 233,53 грн., а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.2. вказаного кредитного договору, банк надає кредит у день підписання кредитного договору строком на 96 місяці. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом позичальником сплачується процентна ставка у розмірі 35% річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право нараховувати пеню, за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів, та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення. Сукупна сума неустойки (пені), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини чуми кредиту, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 6 кредитного договору зазначено графік щомісячних платежів, в якому у стовпчику 7.4 визначена плата за обслуговування у сумі 0,00 грн., щомісячно.

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав до банку заяву-анкету із зазначенням своїх анкетних даних, контактної інформації, місця роботи, суми доходу, запитуваної суми кредиту.

Інформацією паспорту споживчого кредиту, який надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), були визначені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту для позивача за весь строк користування кредитом -254 064,22 грн, реальна процентна ставка відсотків річних 41,19682313 %.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що правочин, який оспорюється позивачем, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину (частина перша статті 215 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач ОСОБА_1 посилається на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», які втратили свою дію 10 червня 2017 року, тобто до укладення оспорюваного кредитного договору.

Відповідно до внесених змін до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення кредитного договору) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно з п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Як вбачається зі змісту паспорту споживчого кредиту від 14 квітня 2021 року, який підписаний позивачем, останній підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Позивач підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором.

Також, позивачу було повідомлено про: суму/ліміт кредиту, що становить 127 233,53 грн.; строк кредитування - 96 місяців; процентну ставку відсотків річних - 35%; загальні витрати за кредитом - 253 064,22 грн.; орієнтовна загальну вартість кредиту - 253 064,22 грн.; реальну річну процентну ставку відсотків річних - 41,19682313% тощо.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до підписання договору позивачу було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у Додатку до паспорта споживчого кредиту. В пункті 6 кредитного договору № R01.00611.007884049 від 14 квітня 2021 року також було зазначено графік щомісячних платежів, що відображає всі щомісячні платежі з урахуванням розміру плати за обслуговування кредиту, процентів та тіла кредиту, а також загальної місячної суми, що підлягає сплаті. При цьому, плата за обслуговування, яка відображена у стовпчику 7.4 графіка щомісячних платежів, визначена у сумі 0,00 грн., щомісячно. Тобто фактично плата за обслуговування кредиту відсутня.

Отже, з кредитного договору № R01.00611.007884049 від 14 квітня 2021 року вбачається, що при його укладенні сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які були підписані позивачем.

А відтак, посилання позивача на те, що кредитор приховав від нього повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги не відповідає матеріалам справи.

Також, як було зазначено, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали, оформлення договору проходило півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, який він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав, сподіваючись на добросовісність працівника банку, таким чином, пов`язуючи укладення ним договору через свою ж недбалість.

ОСОБА_1 не довів перед судом того, що умови договору від 14 квітня 2021 року, укладеного ним з АТ «Ідея Банк» є несправедливими та містять істини й дисбаланс прав та обов`язків кредитора та споживача.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів на підтвердження доведення факту ненадання йому відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору, а посилання на дрібний шрифт договору, брак знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 16листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки таке рішення та наведена практика були сформовані по кредитних договорах, що укладались банками зі споживачами до набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, тобто без врахування особливостей цього Закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно тавсебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді