Справа № 367/9255/21
Провадження №2/367/2247/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Катеринчука Б.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Київської міської прокуратури Годлевської-Коновалової А.В.,

представника відповідача Головного управління Національної поліції в м. Києві Глущенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до відповідачів, в якому просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України матеріальну шкоду у розмірі 531 754 (п`ятсот тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири гривні) 86 копійок та моральну шкоду у розмірі 2 632 500 (два мільйони шістсот тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, а також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000 гривень та витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 26 150 гривень 40 копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2010 старшим слідчим прокурором Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. порушено кримінальну справу № 54-2967 відносно нього та ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Також зазначає, що 15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол про вручення копії постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_1 та складено протокол затримання підозрюваного ОСОБА_1 та 15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Коширець В.В. складено протокол особистого обшуку затриманого ОСОБА_1 .

Крім того зазначає, що 15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол допиту ОСОБА_1 в якості підозрюваного. 17.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено подання до Дніпровського районного суду м. Києва про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

18.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України та допитано ОСОБА_1 в якості обвинуваченого.

18.01.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про обрання обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту з утриманням його в Київському слідчому ізоляторі Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_5 . 11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . 11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про продовження строку досудового слідства у кримінальній справі № 54-2967 до 3-х місяців.

11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. внесено до Дніпровського районного суду м. Києва подання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_1 до 3-х місяців.

12.03.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 строку тримання під вартою до 3-х місяців.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.IO. допитано ОСОБА_1 в якості обвинуваченого та складено протокол про оголошення обвинуваченому ОСОБА_1 про закінчення досудового розслідування і пред`явлення матеріалів справи.

25.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено обвинувальний акт по кримінальній справі № 54-2967 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. 25.03.2010 прокуратурою Дніпровського району м. Києва кримінальна справа № 54- 2967 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України направлена на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Позивач наголошує, що 08.11.2011 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування, запобіжні заходи підсудним ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд, звільнено підсудних з під варти в залі суду.

30.01.2012 Апеляційним судом м. Києва винесено ухвалу, якою постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2011 року про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування - скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. Запобіжні заходи, обрані щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін.

23.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва на додаткове розслідування. Запобіжні заходи, обрані підсудним у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, залишено без змін. У вказаній постанові суду встановлено порушення правоохоронним органами конституційних прав та свобод громадян ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ), а саме: незаконне проведення щодо останніх візуального спостереження, аудіо та відео фіксацію розмов.

30.04.2013 прокуратурою Дніпровського району м. Києва у зв?язку із вступом в 2012 році в дію нового Кримінального процесуального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 внесено відомості щодо повернутої Дніпровським районним судом м. Києва на додаткове розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України. 22.05.2013 кримінальне провадження № 0000370 направлено для подальшого проведення досудового розслідування до слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві. Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000370 слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві дії Коляди А.М., Говорова П.В. та ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. 19.03.2015 старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Гончаруком A.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, однак вищевказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована прокуратурою Дніпровського району м. Києва як передчасна необґрунтована. Позивач стверджує, що 03.11.2016 Європейський суд з прав людини своїм рішенням по заяві ОСОБА_4 , з яким він разом притягувався до кримінальної відповідальності в одному кримінальному провадженні встановив порушення п.1 та п.13 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості кримінального провадження та відсутності ефективних засобів правового захисту у внутрішньому законодавстві та зобов?язав Уряд України виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію.

25.05.2020 адвокат Брушко С.М. звернувся до слідчого відділу Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013, однак 06.07.2020 слідчим слідчого відділу Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Загладько А. винесено постанову про відмову у задоволенні клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000370.

Позивач зазначає, що 21.07.2020 року адвокат Брушко С.М. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про встановлення строків для прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000370 від 30.04.2013.

Позивач стверджує, що 17.09.2020 Дніпровським районним судом м. Києва винесено ухвалу (справа № 755/10396/20), згідно якої органу досудового розслідування встановлено строк два місяці для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370.

Позивач наголошує, що 17.11.2020 слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Савченко А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України.

Таким чином, позивач вважає, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності тривало в період з 15.01.2010 (з моменту порушення першої кримінальної справи відносно нього) по 17.11.2020 (до моменту закриття кримінального провадження), загальний строк притягнення його до кримінальної відповідальності склав - 10 років 10 місяців 2 дня (130 місяців 2 дня) та у вищезазначений період перебував під вартою з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто - 1 рік 9 місяців 23 дня (21 місяць 23 дня).

Позивач стверджує, що на початок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був суб?єктом малого підприємництва, вид підприємницької діяльності - юридична допомога. Тобто він не відносився до категорії робітників і службовців. Зазначає, що відповідно до звіту суб?єкта малого підприємництва - фізичної особи ОСОБА_1 за 4 квартал 2009 року за весь 2009 рік від своєї професійної діяльності він отримав дохід в сумі 303 860 грн, а середньомісячний його заробіток до вчинення щодо нього незаконних дій (до 15.01.2010) склав 25 321 грн. 66 коп.

Позивачем долучено до позовної заяви висновок експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), який складений на його замовлення, на вирішення якої були поставлені наступні питання: 1) чи спричинені підекспертній особі ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення невинного до кримінальної відповідальності, що досліджуються у справі ? 2) якщо підекспертній особі ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Позивач зазначає, що у висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021 на відповідь по першому питанню зазначено: «Підекспертній особі ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення невинного ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, що досліджувалась під час проведення судової експертизи. Проведена судово-психологічна експертиза встановила, що внаслідок притягнення невинного ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності було порушено його адаптивний рівень життєдіяльності тобто внаслідок вказаних протиправних подій була вимушено обмежена оптимальна для його індивідуальних можливостей життєва активність і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху його життєвої самореалізації та поза його волевиявлення виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін здоров?я та необхідності їх подолання, тобто утворилися умови, які значною мірою обмежили продуктивність життєвого часу підекспертного, обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту життєвих подій підекспертного ОСОБА_1 після притягнення ОСОБА_1 як невинного до кримінальної відповідальності як життєву кризу, яка уражає його особистість, порушує його майнові права, тобто завдає йому моральної шкоди». На відповідь по другому питанню у висновку експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 зазначено: «Розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) підекспертній особі ОСОБА_1 становить за час притягнення його як невинного до кримінальної відповідальності, що підтверджується відповідними рішеннями судів - 405 МЗП, розмір якої є рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, що прийнята на момент винесення рішення судом. На встановлення конкретного розміру компенсації за спричинені моральні страждання, в даному випадку впливають такі обставини як: 1) ступінь ініціативи спричинювача шкоди та характер його поведінки у виникненні та розвитку ситуації, що досліджується за справою, а саме: можливість передбачити розвиток протиправної події та керувати власними діями, 2) індивідуальні особливості ОСОБА_1 які сприяли виникненню у нього життєвої кризи під час перебування у протиправній ситуації, 3) наявність тривалих порушень в життєдіяльності підекспертної особи через протиправну ситуацію та з урахуванням часу, який був потрібен на поновлення порушених прав, 4) відсутність можливості у ОСОБА_1 передбачити вірогідність виникнення певних негативних наслідків та/або запобігти завданню собі шкоди». На переконання позивача, висновок експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані висновки та відповідно до практики Верховного Суду може належним чином обґрунтувати розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

Позивач стверджує, що було порушено його право на свободу та особисту недоторканість, оскільки під час незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності без належних та достатніх доказів він був позбавлений волі (арештований) в період з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто 21 місяць та 23 дня. Фактично цей відрізок свого життя довжиною майже два роки він був позбавлений свободи, що в свою чергу: - негативно вплинуло на стан здоров' я його та близьких, - унеможливило йому користуватись іншими правами та свободами гарантованими Конституцією України (право на працю, право користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право на охорону здоров?я, медичну допомогу тощо), - зашкодило реалізувати плани побудови особистого сімейного життя, - створило у середовищі друзів, знайомих, сусідів негативне відношення до нього.

Крім того стверджує, що були порушенні його права щодо таємного листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, оскільки вказані права були грубо порушені органом, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, зокрема, до нього застосовувались оперативні заходи, які обмежували його конституційні права - за ним здійснювалось візуальне спостереження, аудіо та відео фіксація його розмов, однак дозволів у суду, як того передбачає Закон, на проведення вказаних оперативних заходів орган, що здійснює оперативно - розшукову діяльність не отримував.

Також зазначає, що було порушено його право свободи пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, однак внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений вказаного права, оскільки 15.01.2010 був затриманий прокуратурою Дніпровського району м. Києва, правонаступником якої в наслідок реформи прокуратури на даний час є Дніпровська окружна прокуратура міста Києва.

Позивач наголошує, що тільки 08.11.2011 Дніпровський районний суд м. Києва змінив йому запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишений в силі також постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 у справі № 2604/7048/12.

Позивач вважає, що також було порушено його право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, однак внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений вказаного права, оскільки в період з 15.01.2010 по 08.11.2011 перебував під вартою і не міг займатись своєю професійною діяльністю, а саме надавати юридичну допомогу, оскільки на той час був зареєстрований суб?єктом малого підприємництва.

Також позивач вважає, що прокуратурою Дніпровського району м. Києва (правонаступник - Дніпровська окружна прокуратура м. Києва) та Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві норма щодо розумного строку розгляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод була грубо порушена, оскільки загальник строк кримінального розслідування відносно нього тривав 10 років 10 місяців 2 дня.

Позивач зазначає, що він разом з ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, який 18.09.2015 звернувся за захистом своїх прав до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) із заявою про надмірну тривалість кримінального провадження, яку судом було визнано прийнятною та 03.11.2016 по заяві ОСОБА_4 ЄСПЛ прийнято рішення, де встановлено порушення п. 1 та п.13 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості кримінального провадження та відсутності ефективних засобів правового захисту у внутрішньому законодавстві та зобов?язано Уряд України виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію.

Однак, незважаючи на вказане рішення ЄСПЛ кримінальне переслідування продовжилось, оскільки рішення слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19.03.2015 про закриття кримінального провадження відносно нього було скасовано Дніпровською прокуратурою м. Києва.

Щодо розрахунку витрат, які він поніс з розглядом справи та очікує понести зазначає 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень на правничу допомогу, які є фіксованим гонораром та витрати, пов`язані з проведення експертизи, які складають 26 150 (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят) гривень.

Таким чином, вимушений звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури.

В обґрунтування розрахунку ціни позову визначив ціну в розмірі 3 164 254, 86 (три мільйона сто шістдесят чотири тисячі двісті п?ятдесят чотири) гривні 86 копійок. Ця сума складається із розміру заподіяних моральних та матеріальних збитків: 1) моральні збитки складають 2 632 500,00 грн та визначені на підставі висновку експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждания (моральну шкоду), згідно висновку якого розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) становить 405 розмірів мінімальних заробітних плат в Україні на момент винесення рішення судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році розмір мінімальної заробітної плати: у місячному розмірі: з 1 січня - 6 000 грн, з 1 грудня - 6 500 грн. Тобто на момент подачі позовної заяви розмір мінімальної заробітної плати в України складає 6 500 грн. 3 цього визначена ціна позову 405 МЗП х 6 500 грн = 2 632 500,00 грн.; 2) матеріальні збитки складають 531 754, 86 грн. та визначені на підставі середньомісячного його заробітку до вчинення щодо нього незаконних дій.

Оскільки, під вартою він перебував в період з 15.01.2010 року по 08.11.2011 року, всього 21 місяць та 23 дня та до вчинення щодо нього незаконних дій за 2009 рік, відповідно до звіту суб?єкта малого підприємництва - фізичної особи від своєї професійної діяльності (надання юридичної допомоги) отримав дохід в сумі 303 860 грн, що в середньому за місяць складає 25 321,66 грн.

Таким чином, оскільки позивач перебував під вартою повних 21 місяць, то розмір спричинених йому матеріальних збитків складає 531 754, 86 грн (25 321, 66 грн ? 21 міс.)

13 грудня 2021 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі.

27 червня 2022 року до суду надійшов відзив від відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Київській області, в якому відповідач зазначає, що жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало.

Таким чином вважає, що не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема інших державних органів.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної допомоги зазначає, що позивач не надав жодної інформації про його звернення до органу, що проводив досудове розслідування з приводу розрахунку втраченого заробітку.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди відповідач вказує, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я та його причинно наслідковий зв`язок. Крім того зазначає, що позивачем не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та їх вини в заподіянні, не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу зазначає, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги та сума є безпідставно, неспівмірною із понесеними витратами.

Казначейство вважає, що у висновку, який надано позивачем, питання, які ставив перед спеціалістом позивач не можуть підтвердити факт психотравмуючого фактору внаслідок рішення державного органу. Спеціаліст надав лише інформацію щодо стану здоров`я, однак дана інформація вже наявна у матеріалах справи, а питання позивача до спеціаліста є нічим іншим, як маніпулюванням обставинами справи з метою формування висновків, що не відповідають дійсності.

10.06.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якій він зазначає, що ознайомившись із відзивом Державної казначейської служби України, позивач вважає обставини викладені у відзиві необґрунтованими та такими, що жодним чином не спростовують позивних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач у своєму позові не зазначав, що Державна казначейська служба України порушила які-небудь права та інтереси позивача. Крім того, зазначає, що відповідачем у справі зазначена Держава України, а Державна казначейська служба України є одним із її представників. Щодо розміру моральної шкоди зазначає, що висновок судово - психологічної експертизи є належним та обґрунтованим доказом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає наступне, що твердження Дніпровської окружної прокуратури місті Києва щодо того, що позивачем не долучено документів, які б підтверджували вартість робіт адвоката, фактичне їх виконання та оплату не є обов`язком, а є правом та не передбачено Законом.

02 серпня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача Дніпровську окружну прокуратуру міста Києва на належного відповідача Київську міську прокуратуру.

02 серпня 2022 року протокольною ухвалою Ірпінського міського суду Київської області задоволено клопотання представника позивача та замінено первісного відповідача Дніпровську окружну прокуратуру міста Києва на належного відповідача Київську міську прокуратуру.

06.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Київської міської прокуратури, в якому зазначено, що прокуратурою Дніпровського району м. Києва 30.04.2013 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, за фактом вимагання державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУ, м. Києва Журидою С.М. хабара у ОСОБА_5 у розмірі 7000 доларів США. (з 03.03.2014 - за фактом вчинення шахрайських дій).

Також зазначає, що після направлення судом кримінальної справи на додаткове розслідування, а саме 23.01.2013 ОСОБА_1 повідомлення про підозру не складалося, будь-яких слідчих дій з ним не проводилося, запобіжні заходи не обиралися.

Отже, після направлення кримінальної справи на додаткове розслідування таке розслідування здійснювалося за правилами КПК України в редакції 2012 року, підтвердженням чого є внесення відповідних відомостей до ЄРДР за № 0000370 за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних за правопорушень, в межах якого позивачу повідомлення про підозру не здійснювалося.

Відповідач стверджує, що такий висновок підтверджується постановою Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 17.11.2020, якою закрито кримінальне провадження саме за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, а не відносно його особи, а тому зазначає, що відсутні підстави вважати, що після направлення кримінальної справи на додаткове розслідування позивач перебував у статусі особи, яку притягнуто до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 3 роки 5 днів (з 18.01.2010 - дня винесення постанови про притягнення як обвинуваченого, до 23.01.2013 - дати направлення кримінальної справи на додаткове розслідування) - що складає 36 місяців та 5 днів.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди, зазначає наступне, що протягом усього часу досудового розслідування жодна слідча та процесуальна дія вчинена відносно позивача, у тому числі складання обвинувального висновку та обрання запобіжного заходу, не була визнана незаконною або протиправною. Крім того, зазначає, що будь-яких обставин, які б свідчили про протиправність дій уповноважених органів щодо незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, відсторонення від посади, незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_7 , не наведено та документально не підтверджено.

Відповідач наголошує, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Також стверджує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.

Відповідач наголошує, що факт закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду реально завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також вважає, що відповідальність за завдану моральну шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є сама шкода, протиправна поведінка заподіювача та причинний зв`язок між шкодою та такою протиправною поведінкою, відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Однак, позивачем у позовній заяві не наведено доводів на підтвердження моральних страждань, переживань, інших негативних явищ тощо.

Крім того, відповідач зазначає, що долученим висновком експерта оцінювався період, протягом якого відносно позивача не здійснювалось досудове розслідування, не вчинялись жодні дії, що ставить під сумнів об`єктивність такого висновку.

Таким чином, на думку відповідача, не підтверджено підстави та розмір заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 2 632 500 (два мільйони шістсот тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень у зв`язку з чим дана вимога є недоведеною, сума відшкодування є надмірно завищеною та не має об`єктивного підтвердження.

Як зазначає відповідач, всупереч вимогам ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви не додано постанови уповноваженого органу про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, як не додано і доказів звернення до таких органів із відповідним питанням.

Відповідач стверджує, що доходи від здійснення підприємницької діяльності не є стабільним заробітком позивача, а тому не можна вираховувати неотриманий дохід лише на підставі минулорічного заробітку.

Відповідач зазначає, що поміщення позивача під варту не визнано незаконним або протиправним згідно вимог кримінального процесуального законодавства, а відшкодування, яке визначено самим позивачем, а саме розмір матеріального збитку можна вважати спробою збагатитися за рахунок державних коштів, оскільки Державний бюджет України не є гарантом для суб`єктів підприємницької діяльності при понесенні останніми підприємницьких ризиків.

Щодо витрат на проведення експертизи зазначає, що проведення експертизи не є обов`язковою умовою у справах такої категорії, а є суб`єктивним волевиявленням позивача, а тому не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних коштів.

Щодо витрат на правничу допомогу зауважує наступне, що вимога щодо відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставною, необґрунтованою та непідкріпленою доказами.

Враховуючи викладене, Київська міська прокуратура просить відмовити у задоволенні позову.

13.09.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив Київської міської прокуратури від представника позивача, в якому зазначає, що відзив є необґрунтованим, виходячи з наступного: 08.11.2011 року позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, однак вищевказаний захід не скасований, не припинений та фактично діяв до моменту закриття кримінального провадження № 0000370 - 17.11.2020.

Крім того зазначає, що Київська міська прокуратура ігнорує той факт, що притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності почалось під час дії КПК України в редакції 1960 року і не було закінчено під час дії цього кодексу, тобто відносно позивача не було винесено вироку суду та не було закрито кримінальну справу за обвинуваченням по тяжкому кримінальному злочину. Враховуючи викладене, періодом притягнення до кримінальної відповідальності позивача слід вважати відрізок часу з 15.01.2010 (з моменту порушення кримінальної справи відносно позивача) по 17.11.2020 (до моменту закриття кримінального провадження), тобто загальний строк притягнення до кримінальної відповідальності позивача складає 10 років 10 місяців 2 дня (130 місяців 2 дня). Представник позивача, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.03.2020 у справі №641/8857/17 та від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, зазначає, що кримінальне провадження №0000370 відносно ОСОБА_1 закрито 17.11.2020 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав, і тому саме це і є підтвердженням незаконних дій органу досудового розслідування.

Також, як зазначає представник позивача, в період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відносно позивача застосовувались оперативні заходи, які обмежували його конституційні права, а саме отримувалась інформація про зміст телефонних розмов позивача, за ним здійснювалось візуальне спостереження, аудіо та відео фіксація розмов позивача, однак дозволів у суду на проведення вказаних оперативних заходів орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність не отримував, що встановлено у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 у справі № 2604/7048/12.

Крім того представник позивача наголошує, що висновок експерта чітко обґрунтовує як факт заподіяння моральної шкоди позивачу, так і розмір вказаної шкоди, така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №357/14357/17, де зазначено, що висновок судової психологічної експертизи може належним чином обґрунтувати розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

Також, на переконання представника позивача, необґрунтованими є твердження Київської міської прокуратури щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди про те, що ОСОБА_1 до позовної заяви не додано постанови уповноваженого органу про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, як не додано і доказів звернення до таких органів із відповідними питаннями, при цьому, представник позивача посилається на п.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №641/8857/17 та пункти 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, та вказує, що звернення особи до суду з відповідною позовною заявою про відшкодування шкоди є належним способом захисту, а відсутність роз`яснення органу, який закриває кримінальне провадження, щодо порядку відшкодування шкоди, не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, з якою прокуратура не згодна зазначає наступне, що детальний опис робіт адвокатом не складався, оскільки відповідно до п.5.1 договору про надання правничої допомоги № 39/2020 від 30.09.2020 розмір винагороди за надання правничої допомоги визначений у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

27.09.2022 року до суду надійшли пояснення щодо наведеного розрахунку моральної шкоди від Головного управління Національної поліції у м. Києві, в яких зазначає, що зазначені позивачем розрахунки не відповідають критерію обґрунтованості, оскільки позивачем визначено термін перебування під слідством та судом не вірно та вважає долучений висновок неналежним доказом, який не підлягає оцінці судом.

Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що належних доказів про надання правової допомоги суду не надано.

27.04.2023 року від представника позивача надійшла заява щодо розрахунку моральної шкоди у справі, в якій зазначає, що позивач на час подачі позовної заяви визначив моральну шкоду у розмірі 2 632 500 (два мільйони шістсот тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, з розрахунку мінімальної заробітної плати 6 500 ( шість тисяч п`ятсот) гривень - такий розмір мінімальної заробітної плати був на момент подачі позову, оскільки на підставі висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання та становить 405 розмірів мінімальних заробітних плат в Україні на момент винесення рішення судом.

Оскільки, розмір мінімальної заробітної плати у 2023 році становить 6 700 ( шість тисяч сімсот) і тому розмір моральної шкоди, враховуючи збільшення мінімальної заробітної плати повинен складати 2 713 500 (два мільйони сімсот тринадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок та просить врахувати вищезазначене при винесенні рішення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позов та просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник Київської міської прокуратури Годлевська-Коновалова А.В. та представник Головного управління Національної поліції в м. Києві Глущенко О.М. проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. порушено кримінальну справу № 54-2967 щодо державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Журида Сергія Миколайовича за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, та щодо державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Говорова Павла Володимировича і ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України.

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол про вручення копії постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_1 .

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол затримання підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України ОСОБА_1 , підстави затримання: на ОСОБА_1 очевидці та свідки вказують як на особу, яка вчинила злочини.

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Коширець В.В. складено протокол особистого обшуку затриманого ОСОБА_1 .

15.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Коширець В.В. складено протокол допиту ОСОБА_1 в якості підозрюваного.

17.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено подання до Дніпровського районного суду м. Києва про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

18.01.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України та допитано ОСОБА_1 в якості обвинуваченого.

18.01.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про обрання ОСОБА_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України, запобіжного заходу у вигляді взяття під варту з утриманням його в Київському слідчому ізоляторі Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_5 . 11.02.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. проведено очну ставку між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . 11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства у кримінальній справі № 54-2967 до трьох місяців. 11.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. внесено до Дніпровського районного суду м. Києва подання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_1 до трьох місяців.

12.03.2010 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 строку тримання під вартою до трьох місяців.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України.

19.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.IO. допитано ОСОБА_1 в якості обвинуваченого та складено протокол про оголошення обвинуваченому ОСОБА_1 про закінчення досудового розслідування і пред`явлення матеріалів справи.

25.03.2010 старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва Барановим М.Ю. складено обвинувальний акт по кримінальній справі № 54-2967 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. 25.03.2010 прокуратурою Дніпровського району м. Києва кримінальна справа № 54-2967 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України направлена на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

08.11.2011 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування, запобіжні заходи підсудним ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд, звільнено підсудних з під варти в залі суду.

30.01.2012 Апеляційним судом м. Києва винесено ухвалу, якою постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2011 року про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування - скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. Запобіжні заходи, обрані щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін.

23.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва на додаткове розслідування. Запобіжні заходи, обрані підсудним у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, залишено без змін.

30.04.2013 прокуратурою Дніпровського району м. Києва у зв?язку із вступом в 2012 році в дію нового Кримінального процесуального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 внесено відомості щодо повернутої Дніпровським районним судом м. Києва на додаткове розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України. 22.05.2013 кримінальне провадження № 0000370 направлено для подальшого проведення досудового розслідування до слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві. Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000370 слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС в м. Києві дії Коляди А.М., Говорова П.В. та Журида С.М. перекваліфіковано на ч. 1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. 19.03.2015 старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Гончаруком A.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, в подальшому, вищевказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована прокуратурою Дніпровського району м. Києва як передчасна та необґрунтована.

21.07.2020 представник позивача адвокат Брушко С.М. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про встановлення строків для прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000370 від 30.04.2013.

17.09.2020 Дніпровським районним судом м. Києва винесено ухвалу (справа № 755/10396/20), згідно якої органу досудового розслідування встановлено строк два місяці для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000370.

17.11.2020 слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві Савченко А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000370 від 30.04.2013 року у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України. Слідчим у мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що у кримінальному провадженні № 0000370 проведено всі можливі та необхідні слідчі, процесуальні дії для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, за результатами проведення досудового розслідування доказів, які б встановлювали факт вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, здобуто не було.

Відповідно до висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021, складеного за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), на вирішення судово-психологічної експертизи поставлені наступні експертні питання: 1. Чи спричинені підекспертній особі ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення не винного ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, що досліджуються у справі? 2. Якщо підекспертній особі ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? У висновку експерта №1406/21/1 від 14.06.2021 на відповідь по першому питанню зазначено: «Підекспертній особі ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації притягнення невинного ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, що досліджувалась під час проведення судової експертизи. Проведена судово-психологічна експертиза встановила, що внаслідок притягнення невинного ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності було порушено його адаптивний рівень життєдіяльності тобто внаслідок вказаних протиправних подій була вимушено обмежена оптимальна для його індивідуальних можливостей життєва активність і на соціальному (побутова діяльність та професійна зайнятість) і на психологічному рівнях (емоційний стан), оскільки на шляху його життєвої самореалізації та поза його волевиявлення виникли надлишкові перешкоди у вигляді негативних змін здоров?я та необхідності їх подолання, тобто утворилися умови, які значною мірою обмежили продуктивність життєвого часу підекспертного, обумовили та стали підтримувати в нього психологічно руйнівні (такі, що спричиняють страждання) переживання, що, загалом, визначає особливості соціально-психологічного контексту життєвих подій підекспертного ОСОБА_1 після притягнення ОСОБА_1 як невинного до кримінальної відповідальності як життєву кризу, яка уражає його особистість, порушує його майнові права, тобто завдає йому моральної шкоди». На відповідь по другому питанню у висновку експерта № 1406/21/1 від 14.06.2021 зазначено: «Розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) підекспертній особі ОСОБА_1 становить за час притягнення його як невинного до кримінальної відповідальності, що підтверджується відповідними рішеннями судів - 405 МЗП, розмір якої є рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, що прийнята на момент винесення рішення судом. На встановлення конкретного розміру компенсації за спричинені моральні страждання, в даному випадку впливають такі обставини як: 1) ступінь ініціативи спричинювача шкоди та характер його поведінки у виникненні та розвитку ситуації, що досліджується за справою, а саме: можливість передбачити розвиток протиправної події та керувати власними діями, 2) індивідуальні особливості ОСОБА_1 які сприяли виникненню у нього життєвої кризи під час перебування у протиправній ситуації, 3) наявність тривалих порушень в життєдіяльності підекспертної особи через протиправну ситуацію та з урахуванням часу, який був потрібен на поновлення порушених прав, 4) відсутність можливості у ОСОБА_1 передбачити вірогідність виникнення певних негативних наслідків та/або запобігти завданню собі шкоди».

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)).

Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див. постанову Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) й багатьох інших.

Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір. Збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19).

Судова практика є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень.

Судом встановлено, що незаконне притягнення позивача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності тривало в період з 15.01.2010 (з моменту порушення першої кримінальної справи відносно нього) по 17.11.2020 (до моменту закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав), загальний строк притягнення його до кримінальної відповідальності склав - 10 років 10 місяців 2 дня (130 місяців 2 дня) та у вищезазначений період позивач перебував під вартою з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто - 1 рік 9 місяців 23 дня (21 місяць 23 дня).

Згідно із п.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Отже, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, а саме, що було порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, оскільки під час незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений волі в період з 15.01.2010 по 08.11.2011, що в свою чергу негативно вплинуло на стан здоров' я його та близьких, унеможливило йому користуватись іншими правами та свободами гарантованими Конституцією України (право на працю, право користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право на охорону здоров?я, медичну допомогу тощо), зашкодило реалізувати плани побудови особистого сімейного життя, створило у середовищі друзів, знайомих, сусідів негативне відношення до нього, було порушено його право свободи пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також, позивач вказує, що були порушені його права щодо таємного листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, оскільки вказані права були грубо порушені органом, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, зокрема, до нього застосовувались оперативні заходи, які обмежували його конституційні права - за ним здійснювалось візуальне спостереження, аудіо та відео фіксація його розмов, однак дозволів у суду, як того передбачає Закон, на проведення вказаних оперативних заходів орган, що здійснює оперативно - розшукову діяльність не отримував. Посилання позивача в цій частині підтверджуються висновками суду, викладеними в постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2013 у справі №2604/7048/12, якою повернуто кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 368 КК України, прокурору Дніпровського району м. Києва на додаткове розслідування.

Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує висновок експерта №1406/21/1 від 14.06.2021, складений за результатами проведення судово-психологічної експертизи стосовно позивача ОСОБА_1 щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду).

Крім того, суд враховує судову практику щодо розміру моральної шкоди у подібних правовідносинах, а саме постанову Верховного Суду у справі №577/3008/21 від 19 квітня 2023 року, винесену у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури.

Враховуючи викладене, керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 405 розмірів мінімальних заробітних плат, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, що становить 2 713 500 (два мільйони сімсот тринадцять тисяч п`ятсот) гривень (405х6700 грн.).

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо ОСОБА_1 передбаченого ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак, зазначені обставини не є підставою для відмови судом у захисті його порушеного права. Оскільки Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження суми доходу, отриманого за 2009 рік, надано копії звітів суб`єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного з першого по четвертий квартал 2009 року (т.4, а.с.133-136), з відмітками про отримання цих звітів Ірпінською об`єднаною державною податковою інспекцією, відповідно до яких за 2009 рік ОСОБА_1 як фізичною особою субєктом малого підприємництва отримано сукупний дохід у розмірі 303 860 (триста три тисячі вісімсот шістдесят) гривень.

Відповідно до п.8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Згідно із пп.3 п.9 вказаного Положення, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється, для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік.

Таким чином, середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_1 до вчинення щодо нього незаконних дій (до 15.01.2010) склав 25 321 грн. 66 коп. (303 860/12).

Оскільки позивач ОСОБА_1 перебував під вартою в період з 15.01.2010 по 08.11.2011, тобто повний 21 місяць та 23 дня, то розмір спричинених йому збитків складає 531 754, 86 грн. (25 321, 66 грн. х 21 міс.).

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) та інших.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає задоволенню, при цьому, доводи відповідачів, викладені у відзивах спростовуються вищезазначеними висновками суду.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Такий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

-копію договору №39/2020 від 30 вересня 2020 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Брушко Сергієм Миколайовичем та ОСОБА_1 , в пункті 5.1 якого передбачено фіксований розмір гонорару адвоката, який за часом розділений на два платежі: 1) гонорар, який сплачується під час підписання вказаного договору, 2) гонорар «успіху», який сплачується після стягнення на користь ОСОБА_1 від Держави Україна суми відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду;

-копію Додатку №1 до договору №39/2020 про надання правничої допомоги від 30.09.2020, відповідно до п.1.1 якого оплата послуг адвоката Брушка С.М. щодо надання правничої допомоги ОСОБА_1 здійснюється в таких розмірах: гонорар у фіксованій сумі 14 000 гривень, який сплачується під час підписання договору про надання правничої допомоги №39/2020 від 30.09.2020; гонорар «успіху», який складається з 30 відсотків від стягненої на користь ОСОБА_1 від Держави Україна суми відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду з приводу притягнення до кримінальної відповідальності з 15.01.2010;

-розписку адвоката Брушко С.М. від 06 жовтня 2020 року про отримання від ОСОБА_1 в рахунок виконання умов договору про надання правничої допомоги гонорару в розмірі 14 000 гривень.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 гривень.

Відповідно до ст.139 ЦПК України, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню витрати за проведення судово-психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) в розмірі 26 150 (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят) гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі: Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 531 754 (п`ятсот тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) гривні 86 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти у розмірі в розмірі 2 713 500 (два мільйони сімсот тринадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 26 150 (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят) гривень 40 копійок.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідачі Київська міська прокуратура, адреса: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; Головне управління Національної поліції у м. Києві, адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 15, ; Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, адреса: м. Київ, пл. Л.Українки, 1, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук