печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р.

Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участі секретаря судових засідань Солонухи Д. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кокош Родіона Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень.

Одночасно із позовною заявою представником позивача подана до суду заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресо АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ).

Заява обґрунтована тим, що відповідачами було вчинено фіктивний правочин - укладено договір дарування з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань, який визнається позивачем недійсним та є предметом позову, хоча справжня мета цього правочину убезпечити майно ОСОБА_2 від майбутнього звернення стягнення на це майно у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості, яке було ухвалено судом ще до вчинення спірного правочину.

Тобто мета позову повернути нерухомість, яка була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , оскільки за рахунок цього майна можуть бути задоволені вимоги позивача у відповідному виконавчому провадженні.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що є всі підстави для забезпечення пред`явленого позову.

Частиною 1статті 153ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши подані матеріали, доходжу висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявник в своїй заяві зазначає, що відповідачем було вчинено фіктивний правочин -укладено договів дарування квартири, який визнається позивачем недійсними та є предметом позову, оскільки справжня мета цього правочину убезпечити майно ОСОБА_2 від майбутнього звернення стягнення на це майно у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості, яке було ухвалено судом ще до вчинення спірного правочину.

Разом з тим, вивчивши заяву представника позивача Кокош Р. Г. про забезпечення позову, дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заява позивача не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом про стягнення коштів. Така заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кокош Родіона Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень, залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко