22.11.2023 Єдиний унікальний № 371/1263/21 провадження № 2/371/319/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/1263/21

Провадження № 2/371/319/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

секретарів судових засідань Горкуші О.М., Литвин С.С.,

прокурора Фрей Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, поданим в інтересах держави в особі Миронівської міської об?єднаної територіальної громади Обухівського району Київської області до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, витребування земельної ділянки,

У С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до судуз вказаним позовом, який заявив в інтересах держави в особі Миронівської міської об?єднаної територіальної громади, посилаючись на ті обставини, що на підставі рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 » відповідач ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Підставами позову прокурором зазначено те, що ОСОБА_1 набула права власності на спірну земельну ділянку неправомірно, оскільки оспорюване рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ прийняте за обставин вчинення сільським головою ОСОБА_2 корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП, у зв`язку із невиконанням останньою покладеного статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення.

Вказав, що постановою Миронівського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року у справі № 371/130/20 сільського голову Зеленьківської сільської ради ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-7 та частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

Судом під час розгляду справи № 371/130/20 встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді Зеленьківського сільського голови Миронівського району Київської області, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування 4 категорії, являючись суб?єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті З Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 28 і частини 2 статті 35 Закону України «Про запобігання корупції», не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення реального конфлікт інтересів та не повідомила сільську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між її приватним інтересом та своїми представниками повноваженими, які виникли перед винесенням на голосування питання «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 », яка є її дочкою.Також вчинила дію в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки 20 лютого 2018 року брала участь у голосуванні по питанню затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 , яка є її дочкою.

Як наслідок, вищевказаною постановою Миронівського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року підтверджено порушення ОСОБА_2 вимог статті 12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» щодо дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», а тому останню притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП. Вказане судове рішення набрало законної сили 03 березня 2020 року.

На цей час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 , як наслідок, територіальна громада села Зеленьки позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою.

Вказав, що рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за особою, яка протиправно його набула, може бути перешкодою у реалізації територіальною громадою речових прав на зазначений об`єкт. Тому рішення державного реєстратора від 20 лютого 2018 року за індексним номером 41226375 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1407 та з кадастровим номером :03:001:0011 має бути скасовано в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на оспорювану земельну ділянку.

Посилаючись на правила статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» статей 16, 21 ЦК України, статті 152 ЗК України, просив визнати недійсним рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII, скасувати рішення державного реєстратора про право власності за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0011 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Під час розгляду справи прокурор подав заяву про зміну предмета спору, в якій доповнив позовні вимоги вимогою про витребування на користь держави земельну ділянку площею 0,1407 га з кадастровим номером :03:001:0011 з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З урахуванням уточнених позовних вимог прокурор просив визнати недійсним рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 » за кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Миронівської районної ради «Миронівка-реєстр» Степаненко А.В. від 22 травня 2018 за індексним номером 41226375 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку; витребувати на користь держави земельну ділянку площею 0,1407 та з кадастровим номером :03:001:0011 з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Витребувано у державного реєстратора Відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області з матеріалів електронної справи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним чином засвідчену копію рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 травня 2018 року, індексний номер 41226375.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 26 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження у справі, призначене підготовче провадження.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08 серпня 2023 року прийнято заяву прокурора про зміну предмета позову, розгляд справи продовжено з урахуванням уточнених позовних вимог.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Прокурор в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не з?явився, відзиву на позов не подав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження.

Від Миронівського міського голови Савенка В.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Миронівської міської ради.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не подала, в судове засідання не з?явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідач ОСОБА_1 не з`явилася до суду, причин неявки в судове засідання не повідомила, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала. Враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Рішенням Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Рішення підписане сільським головою В.О. Комар.

На підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування державним реєстратором КП Миронівської районної ради «Миронівка реєстр» зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 за відповідачем ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються даними рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ (а.с.31), даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 274676536 (а.с. 29-30), даними рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Степаненко А.В. КП Миронівської районної ради «Мронівска Реєстр» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41226375 від 22 травня 2018 року (а.с. 84).

Миронівським районним судом Київської області від 20 лютого 2020 року під час розгляду справи № 371/130/20 встановлені такі обставини.

Згідно з інформацією Миронівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до інформаційної довідки від 28 лютого 2020 року № 161, наданої Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області, повідомлень від сільського голови цієї ради ОСОБА_2 щодо виникнення в неї реального конфлікту інтересів у період проходження 34-ї сесії не надходило.

Таким чином, реальний конфлікт інтересів у даному випадку полягає в тому, що приватний інтерес ОСОБА_2 у вигляді бажання затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки своїй дочці ОСОБА_1 , реально зіткнувся з її службовими повноваженнями, як сільського голови цієї ради, що впливає на об?єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових повноважень, а саме - під час голосування зазначеного рішення. У даному випадку ОСОБА_2 повинна була повідомити сільську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів у даному питанні перед постановкою його на голосування та утриматися від участі в даному голосуванні за це питання. Тобто, ОСОБА_2 була зобов?язана вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, що нею не було здійснено.

Так, 20 лютого 2018 року на засіданні чергової 34-ї сесії VII скликання Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області до порядку денного включено питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки» громадянці ОСОБА_1 .

За це питання присутніми на цій сесії депутатами, у тому числі й сільським головою зазначеної ради ОСОБА_2 , проголосовано одноголосно «ЗА» та вирішено прийняти рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки» (від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII) громадянці ОСОБА_1 .

Тобто, 20 лютого 2018 року Зеленьківський сільський голова Миронівського району Київської області Комар В.О., перебуваючи на засіданні 34-ї сесії 7-го скликання цієї ж ради, брала участь у голосуванні та проголосувала «ЗА» рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки» громадянці ОСОБА_1 », яка є її дочкою.

Суд виснував, що у діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-7 КУпАП, а саме: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та частиною 2 статті 172-7 КУпАП, а саме: вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

Такі обставини підтверджуються даними постанови Миронівського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року у справі № 371/130/20, яка набрала чинності 03 березня 2020 року (а.с. 23-28).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та даних рішення Другої сесії Восьмого скликання Миронівської міської ради Миронівського району Київської області № 47-02-VІІІ від 10 грудня 2020 року розпочато процедуру реорганізації Зеленьківської сільської ради шляхом приєднання до Миронівської міської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Зеленьківської сільської ради (а.с. 32-33, 34).

Відповідно до даних відповіді № 326070 від 16 листопада 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація юридичної особи Зеленьківська сільська рада припинена з 23 червня 2022 року шляхом приєднання до Миронівської міської ради. Правонаступником прав та обов?язків Миронівська міська рада (код ).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Щодо права представництва прокуратурою інтересів держави та суб?єктного складу учасників справи

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини.У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов?язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов?язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив про те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконних рішень, а тому прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави тим, що в межах відносин з розпорядження землями територіальної громади міста та надання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності орган місцевого самоврядування (Зеленьківська сільська рада, правонаступником якої є Миронівська міська рада) всупереч інтересам територіальної громади прийняв незаконне рішення щодо розпорядження землею, яка є основним національним багатством, порушивши встановлений порядок.

З 23 червня 2022 року державна реєстрація Зеленьківської сільської ради, як юридичної особи припинена, внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Миронівської міської ради. Миронівська міська рада є правонаступником майна, всіх прав та обов?язків Зеленьківської сільської ради, а тому Миронівська міська рада є відповідачем у такій справі. Прокурор стверджував, що в цьому спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, в зв?язку з чим прокурор звертається до суду як самостійний позивач.

Суд врахував, що Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави, а тому прокурор може представляти інтереси територіальної громади.

Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються із постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Вказані висновки відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У позовній заяві прокурор навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив орган місцевого самоврядування одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування його оскарженого рішення. Тому суд погоджується з тим, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Щодо обґрунтованості позовних вимог та обраного прокурором способу захисту права

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Факт прийняття рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ в умовах конфлікту інтересів у сільського голови Комар В.О. підтверджені постановою Миронівського районного суду Київської області у справі № 371/130/20 від 20 лютого 2020 року.

При вирішенні питання про наслідки прийняття рішення органом місцевого самоврядування в умовах конфлікту інтересів у сільського голови відповідного органу необхідно застосовувати вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З аналізу норм цього Закону вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу, визначено правовий статус депутата та голови місцевої ради, передбачено їх обов?язки, порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів.

З аналізу частини другої статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» убачається, що обов?язки щодо попередження конфлікту інтересів у депутата чи голови місцевої ради покладено не лише на сільського голову, депутатів, але і на відповідну постійну комісію, інших депутатів відповідної ради.

При виникненні конфлікту інтересів у сільського голови він має діяти не лише у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з яким сама можливість брати участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою пов?язана з виконанням ним такої умови: самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання, але і з врахуванням вимог статті 35 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, яка була чинною на момент прийняття оспорюваного рішення органом місцевого самоврядкування), у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

У пункті 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 839 від 29 вересня 2017 року, зазначено, що за частиною другою статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Тобто, орган, наділений спеціальною компетенцією, НАЗК, відповідно до пункту 15 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» витлумачив застосування положень статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини другої статті 35 Закону України «Про запобігання корупції», зазначивши, що у такій ситуації перевагу має спеціальний закон, яким є Закону України «Про запобігання корупції».

Крім того, у частині другій статті 35 Закону Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається.

Суд враховав, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції ООН проти корупції.

У контексті вимог Конвенції ООН проти корупції частину першу статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» не можна розглядати окремо і без співставлення з вимогами статі 35 названого Закону щодо імперативної заборони, у тому числі і голові місцевої ради, брати участь у прийнятті рішення органом у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Крім того, не лише депутат чи голова місцевої ради зобов?язаний запобігати конфлікту інтересів. Такий обов?язок прямо покладено на відповідну постійну комісію місцевої ради та на кожного депутата місцевої ради, який обізнаний з наявністю конфлікту інтересів у іншого депутата місцевої ради (статті 59-1 та 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата чи голови місцевої ради у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.

Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів чи голови місцевої ради рішення органу місцевого самоврядування компрометує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.

Особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про набуття права чи визнання такого права, не позбавлена можливості звернутися до відповідного органу про розгляд такої заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства.

Аналогічні висновки, з метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування вимог статей 28, 35, 67 Закону України «Про запобігання корупції», зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 442/730/17.

Суд встановив, що ОСОБА_2 на момент прийняття оспорюваного рішення була депутатом Зеленьківської сільської ради.

ОСОБА_2 є матір?ю набувача земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0011 ОСОБА_1 .

З урахуванням вимог статті 59-1 та 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про наявність такого конфлікту інтересів мали заявити, як сама ОСОБА_2 , так і члени відповідної постійної комісії сільської ради, до обов?язків яких входить урегулювання конфлікту інтересів у депутатів сільської ради чи будь-який депутат сільської ради, який обізнаний про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо якої вирішується питання про передачу прав чи надання привілеїв, є близькими особами у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Суд вважає, що рішення Зеленьківської сільської ради № 419-34-VІІ від 20 лютого 2018 року, прийняте з порушенням частини другої статті 35, статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є незаконним, оскільки прийняте в умовах реального конфлікту інтересів сільського голови, яка голосувала за прийняття такого рішення та бездіяльності інших депутатів відповідної ради, які, як члени постійної комісії з врегулювання конфлікту інтересів, не вчинили жодних дій для врегулювання такого конфлікту.

Статтею 67 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 393 ЦК України (в редакції, що була чинною на момент прийняття оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування), правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Суд встановив, що отримання відповідачем ОСОБА_1 у власність земельної ділянки суперечило вимогам закону.

Відомості реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункт 11.1.), а також постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Частиною 1 статті 388 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1 статті 387 ЦК України).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об?єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Враховуючи, що рішення Зеленьківської сільської ради № 419-34-VІІ від 20 лютого 2018 року є незаконним, відтак ОСОБА_1 безпідставно набула у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0011, а тому вказана земельна ділянка підлягає витребуванню у власність Миронівської об?єднаної територіальної громади.

Отже, заявлена прокурором позовна вимога про витребування земельної ділянки площею 0,1407 га з кадастровим номером :03:001:0011 на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 є ефективним способом захисту порушеного права, відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII та скасування рішення державного реєстратора КП Миронівської районної ради «Миронівка-реєстр» Степаненко А.В. від 22 травня 2018 за індексним номером 41226375 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 2255-ІХ від 15 травня 2022 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Пунктом 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Під час вирішення питання щодо належного способу захисту права позивача, суд враховує наступні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18.

У постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 11.7. постанови ВП ВС).

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49) (пункт 11.8. постанови ВП ВС).

Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб?єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1) (пункт 11.9. постанови ВП ВС).

З урахуванням вказаних норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та висновків Верховного Суду, позовні вимоги про визнання недійсним рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII та скасування рішення державного реєстратора КП Миронівської районної ради «Миронівка-реєстр» Степаненко А.В. від 22 травня 2018 за індексним номером 41226375 про право власності за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0011 площею 0,1407 га з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, не є ефективним способом захисту порушеного права.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 з порушенням вимог закону, а тому право власності ОСОБА_1 підлягає припиненню, земельна ділянка підлягає витребовуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про витребування земельної ділянки площею 0,1407 га з кадастровим номером :03:001:0011 на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

В цьому випадку державна реєстрація припинення речового права ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку проводиться одночасно з державною реєстрацією набуття відповідних прав на спірну земельну ділянку належним суб?єктом (територіальною громадою).

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Прокурор довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 отримала земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 у власність з порушенням вимог закону, відтак позовна вимога про витребування вказаної земельної ділянки на користь держави з незаконного володіння відповідача є обґрунтованою та доведеною.

Позовні вимоги про визнання недійсним рішення Зеленьківської сільської ради від 20 лютого 2018 року № 419-34-VІІ та скасування рішення державного реєстратора від 22 травня 2018 року є неналежними способами захисту, тому в цій частині позов не є обґрунтованим.

Разом з цим, ОСОБА_1 , яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про набуття права чи визнання такого права, не позбавлена можливості звернутися до відповідного органу про розгляд такої заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення, не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та Миронівської міської ради пропорційно задоволеним вимогам.

При подачі позову прокурор сплатив судовий збір в розмірі 4540,00 гривень за вимогами про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується даними платіжного доручення № 3108 від 19 листопада 2021 року (а.с. 1).

Також прокурор сплатив судовий збір за позовною вимогою про витребування земельної ділянки у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується даними платіжної інструкції № 2186 від 03 серпня 2023 року (а.с.143).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, задовольнивши одну вимогу про витребування земельної ділянки, за якою було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, з відповідачів ОСОБА_1 та Миронівської міської ради на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 1342, 00 грн з кожного (2684,00 грн/2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, поданим в інтересах держави в особі Миронівської міської об?єднаної територіальної громади Обухівського району Київської області до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Миронівської міської територіальної громади (Миронівська міська рада, ) земельну ділянку площею 0,1407 га з кадастровим номером :03:001:0011.

У задоволенні позовних вимог про визнаня недійсним рішення Зеленьківської сільської ради Миронівського району від 20 лютого 2018 року № 419-34-VII та скасуваня рішення державного реєстратора Комунального підприємства Миронівської районної ради «Миронівка-реєстр» Степаненко Аліни Валеріївни від 22 травня 2018 року за індексним номером 41226375 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 з одночасним припиненням речових прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Миронівської міської ради Обухівського району Київської області на користь Київської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

Прокурор - керівник Київської обласної прокуратури, адреса місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 27/2, місто Київ.

Відповідачі :

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 ;

Миронівська міська рада Обухівського району Київської області, , адреса місцезнаходження: будинок під номером 48, вулиця Соборності, місто Миронівка, Обухівський район, Київська область.

Суддя Л.О. Капшук