462/3051/23
2/465/2301/23
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

19.05.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі судді Мигаль Г.П., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представника ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представника ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення коштів, з підстав, наведених у позовній заяві.

У позовній заяві просить суд:

- поновити строк звернення до суду пропущений з поважних причин;

- звільнити від сплати судового збору та відкрити провадження у справі.

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на все майно (рухоме та нерухоме), де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день її смерті і на що вона мала право за законом, в порядку спадкування за законом, а саме:

1. 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 ;

2. 1/8 частки автомобіля Ауді, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_1 ;

3. 1/4 частки гаража по АДРЕСА_2 , в гаражному кооперативі;

4. 1/2 приватизованого будинку по АДРЕСА_2 ;

5. 1/2 майна (грошових коштів) від суми - 50 000 грн. страхового відшкодування присуджених матері у справі № 462/2618/16, у зв`язку з смертю сина;

- стягнути із ОСОБА_3 як законного представника ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, у зв`язку з смертю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі - 15 050 доларів США.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2023 року матеріали справи передано за підсудністю на розгляд Франківського районного суду м. Львова.

Передачу справи за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова, суд вважає помилковою, виходячи з такого.

Мотивами постановлення вказаної ухвали було те, що згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Проте, оскільки встановити найвищу вартість зазначеного майна не представляється можливим, а матеріали справи не містять зазначення ціни такого майна, у даному випадку не можуть застосовуватися правила виключної підсудності, та застосуванню підлягають положення ч.1 ст.27 ЦПК, відповідно до яких, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак, суд вважає, що справу скеровано до Франківського районного суду м. Львова помилково, з огляду на таке.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" N 5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ. Правила виключної підсудності, визначені ч. 2 ст. 30 ЦПК України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються: будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири, тощо), речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно (право володіння, користування, тощо), а також поділ нерухомого майна, що перебуває в спільній власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, розірвання договору оренди нерухомого майна у зв`язку з невиконанням стороною договору, переводу прав покупця нерухомого майна, стягнення заборгованості з орендної плати та користування нерухомим майном тощо.

Так, матеріалами справи встановлено, що предметом спору, зокрема, є визнання права власності на спадкове нерухоме майно, основна частина якого знаходиться саме на території Залізничного району м. Львова. Основна частина спірного майна знаходиться на АДРЕСА_2 (1/8 частки квартири), та на АДРЕСА_2 (1/4 частки гаража), що територіально відноситься до виключної юрисдикції Залізничного районного суду м. Львова.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, вважаю, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Франківським районним судом м. Львова та застосування правил загальної підсудності, визначених ст.27 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Проте, розгляд судом непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що дана справа не підсудна Франківськомурайонному суду м. Львова, та, з метою дотримання правил виключної підсудності та забезпечення законодавчо встановлених прав та гарантій сторін на справедливий судовий розгляд уповноваженим судом, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представника ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення коштів необхідно передати на розгляд до Залізничного районного суду м. Львова, оскільки спір має розглядатись за місцем знаходження майна (основної його частини), що відповідає вимогам ст.30 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем ухвали суду від 27 квітня 2023 року, яка відповідно до положень ЦПК України може бути оскаржена ( п.4,5 ст.272 ЦПК України).

Відповідно до ст.32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст.27, 31 ЦПК України,

постановив:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представника ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування та стягнення коштів передати на розгляд до Залізничного районного суду м. Львова.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі 15-ти днів з дня складення повного тексту ухвали.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 19 травня 2023 року.

Суддя Мигаль Г.П.