Справа № 447/856/23 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2662/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Львів

Справа № 447/856/23

Провадження № 22-ц/811/2662/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Миколаєві 8 червня 2023 року у складі судді Бачуна О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

30 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди. Просить суд відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 мільярдів (млрд) грн. за рахунок Державного бюджету України, спричинену бездіяльністю Прокуратури Львівської області, правонаступником якої відповідно до ст. 104 ЦК України є Львівська обласна прокуратура. Зазначає, що бездіяльність відповідача полягає у не внесенні відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його ( ОСОБА_2 ) заявою від 22 червня 2017 року (справа №461/3154/17, провадження №1кс/461/4363/17). Ухвала набрала законної сили 21 вересня 2017 року. Вказує, що такою бездіяльністю прокурора йому завдано моральну шкоду, як пенсіонеру та людині похилого віку, яка полягає у принижені його честі та гідності, а також ділової репутації. Просить поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки такий закінчився 21 вересня 2020 року. Вказаний строк ним пропущений з поважних причин - у зв`язку із перебуванням з 30 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року та з 23 квітня 2021 року по 6 травня 2021 року на стаціонарному лікуванні в Миколаївській районній лікарні.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 8 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Зазначає, що у вступній частині рішення від 8 червня 2023 року не зазначено місце постановлення ухвали (в залі судових засідань Миколаївського районного суду Львівської області). Зазначена у вступній частині рішення суду позовна заява не відповідає фактичній позовній заяві про відшкодування моральної шкоди за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно до ст.104 ЦК України стала Львівська обласна прокуратура, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його ( ОСОБА_2 ) заявою від 27 квітня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року (справа № 461/3154/17). У вступній частині рішення суд зазначив про розгляд позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, що не відповідає його позовній заяві яка подана як відшкодування моральної шкоди за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно ст.104 ЦК України, є Львівська обласна Прокуратура, що полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його ( ОСОБА_2 ) заявою від 27 квітня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року (справа № 461/3154/17, провадження № 1 кс /461 /4363/17), якою ухвалено: «Скаргу задовольнити частково. Зобов`язати прокуратуру Львівської області письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви, переданої на особистому прийомі 24 квітня 2017 року; в решті вимог скарги відмовити». Ухвала набрала законної сили 21 вересня 2017 року. Вказує, що зазначення у вступній частині рішення від 8 червня 2023 року назви позовної заяви не відповідає фактичній позовній заяві, чим порушено ст. ст. 95, 183, 263, 264, 265 ЦПК України, оскільки рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до п. 3 ч.1 ст.376 ЦПК України. У вступній частині рішення вказано прізвище судді Миколаївського районного суду Львівської ласті Бачуна О.І. а рішення підписано: «суддя Бачун О.І.» чим порушено ст.ст. 95, 183, 263, 264, 265 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення відповідно до п. 5 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Позивач стверджує що йому заподіяно моральну шкоду як пенсіонеру та людині похилого віку внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації. Заподіяну шкоду оцінює в 400 млрд грн.

У оскаржуваному рішенні не зазначено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн., яка не змінена та не скасована. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, повторно не доказуються при розгляді інших справ. Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи що відповідно до п. 1 ч.1 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Однак не зазначено яку справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, не зазначено дати підготовчого судового засідання. Він не отримав ухвалу суду від 31 березня 2023 року відповідно до вимог ч.5 ст.272 ЦПК України. Тобто такої ухвали не існує. Також він не отримав відзив відповідача на позовну заяву. Документи, що підтверджують надіслання відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи відсутні. Вважає безпідставним зазначення у оскаржуваному рішенні про неявку в судове засідання прокурора Журавкіна А., оскільки прокурор Золочівської місцевої прокуратури Журавкін А. не може бути представником Львівської обласної прокуратури відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України, у рішенні не зазначено по батькові ОСОБА_3 .

Тобто рішення є неповним, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

У позовній заяві зазначено, що позивач просить поновити загальний строк позовної давності подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, що визначено ст.ст.256,257 ЦК України, за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно ст.104 ЦК України, є Львівська обласна Прокуратура, що полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його ( ОСОБА_2 ) заявою від 27 квітня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року (справа № 461/3154/17, провадження № 1 кс /461 /4363/17), якою ухвалено: «Скаргу задовольнити частково. Зобов`язати прокуратуру Львівської області письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви, переданої на особистому прийомі 24 квітня 2017 року; в решті вимог скарги відмовити». Строк подачі заяви про відшкодування моральної шкоди в порядку ст.ст. 1173,1174 ЦК України наступив 21 вересня 2017 року і закінчується 21 вересня 2020 року. Пунктом 1 ч. 1 ст.268 ЦК України визначено: Позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Оскаржуване рішення прийняте з порушенням ст.ст. 95,183,263,264,265 ЦПК України, не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню або зміні відповідно до п.1 та п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Вважає, що пропустив позовну давність з поважних причин через перебування на стаціонарному лікуванні з 30 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року та з 23 квітня 2021 року по 6 травня 2021 року.

Ч. 1 ст. 270 ЦК України визначено види немайнових прав відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право па свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право па вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Отже, позовна давність не поширюється на час лікування ОСОБА_2 в медичному закладі. На підставі ч.2 ст.264 ЦК України строк загальної позовної давності не сплив між інтервалами знаходження позивача ОСОБА_2 на лікуванні в медичних закладах. Відтак, позивач ОСОБА_2 не порушив строк загальної позовної давності. Суддею Миколаївського районного суду Бачуном О.І. порушено п. 1 ч.1 ст.268, ч. 1 ст.270, ч.2 ст.264 ЦК України.

Головою Миколаївського районного суду Павлівим В.Р. не розглянуто його ( ОСОБА_2 ) заяву про постановлення окремої ухвали до судді цього суду ОСОБА_4 за порушення норм процесуального права з приводу не надіслання ухвали, не розгляду справи № 447/85/23, призначеної на 14:20 год. 11 травня 2023 року і на 10:45 год. 8 червня 2023 року та не видано розпорядження про передачу справи до вищестоящого суду в порядку ч.6 ст.31 ЦПК України для визначення підсудності та не постановлення ухвали з приводу не розгляду справи, призначеної на 14:20 год. 11 травня 2023 року і призначення розгляду справи на 10:45 год. 8 червня 2023 року; порушено ч.1 ст.19 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги відповідно ч.2 ст.377 ЦПК України.

У рішенні від 8 червня 2023 року суд, посилаючись на ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1176, 1166 1167 ЦК України, ст.81 ЦПК України, п.п.3,4, 5, 9 постанови Пленуму ВССУ від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначає: що позов не підлягає до задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки позивачем не подано жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 мільярдів гривень жодним чином не обґрунтований та не доведений належними доказами.

Вважає це безпідставним, оскільки: рішення суду від 8 червня 2023 року за правилами ЦПК України, який набув чинності 3 жовтня 2017 року, не може розглядатися за правилами, які існували до набуття чинності ЦПК України 3 жовтня 2017 року, так як порушується ч.3 ст.3 ЦПК України, відтак, застосування положень в рішенні від 8 червня 2023 року, наведених п.п.3, 4, 5, 9 постанови Пленуму ВССУ від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» порушено ч.3 ст.3 ЦПК України, тобто зазначене в рішенні від 8 червня 2023 року не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування цього рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до п.3 ч. 1 ст.376 ЦПК України.

У позовній заяві зазначено: «Вказаною бездіяльністю прокурора Прокуратури Львівської області нанесено ОСОБА_2 моральну шкоду пенсіонеру, людині похилого віку, яка виражається в приниженні честі та гідності, а також ділової репутації» та зазначено: «Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2016 року (справа № 456/105/16-к, провадження №1- кс/456/161/2016), яка ніким не змінена і не відмінена, задоволено позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн., що є оцінкою заподіяної моральної шкоди і дає підставу ОСОБА_2 заявити про відшкодування йому моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн. відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України , оскільки цією нормою визначено, що обставини встановлені до особи судовим рішенням, повторно не доказуються при розгляді інших справ».

Ухвала Стрийського міськрайонного суду Львіської області від 8 квітня 2023р. звучить так: «1. У вищевказаній ухвалі Стрийського міськрайонного суду від 08.04.2016р. зазначено: Скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати Стрийський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області внести зміни до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження № 0001350 та відшкодувати йому моральну шкоду за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн. ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній обставини, та просить скаргу задоволити. Прокурор скаргу заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважаю, що скарга підлягає до задоволення. В резолютивній частині ухвали зазначено: «Скаргу задоволити». 8 квітня 2016 року (справа № 456/105/16-к. провадження №1- кс/456/161/2016) задоволено скаргу ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн. Рішенням судді Миколаївського районного суду Львівської області Бачуна О.І. від 8 червня 2023 року порушено ч.4 ст.82,ст.ст. 95,183, 263, 264, 265 ЦПК України, так як рішення від 8 червня 2023 року не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування цього рішення та прийняття нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до п.3 ч.І ст.376 ЦПК України.

Залишення поза увагою позовної заяви ОСОБА_2 в частині ухвали Стрийського міськрайонного суду від 8 квітня 2023 року є неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення від 8 червня 2023 року та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни у відповідній частині відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Пунктом 1 даної апеляційної скарги доведено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 8 квітня 2016 року (справа № 456/105/16-к , провадження №1- кс/456/161/2016) задоволено позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн., відтак, позовна заява про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн. підлягає до задоволення, так як ухвала Стрийського міськрайонного суду від 8 квітня 2016 року є оцінкою заподіяної моральної шкоди і дає підставу ОСОБА_2 заявити про відшкодування йому моральної шкоди за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 400 млрд грн. відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини до особи, визначені судовим рішенням, повторно не доказуються при розгляді інших справ.

Воскаржуваному рішенні зазначено : «Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями діями та бездіяльністю посадових органів державної влади, необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між оціненою шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи прокуратури.

Це не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в позовній заяві зазначено: «Прошу поновити строк загальної позовної давності подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, визначеної ст.ст.256,257 ЦК України, за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно ст. 104 ЦК України, стала Львівська обласна Прокуратура, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 27.04.2017р. - на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 року (справа № 461/3154/17, провадження № 1 к /461/4363/17), якою ухвалено: «Скаргу задоволити частково. Зобов`язати Прокуратуру Львівської області письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви, переданої на особистому прийомі 27.04.2017 року. В решті вимог скарги відмовити» та зазначено: «Вказаною бездіяльністю прокурора Прокуратури Львівської області нанесено ОСОБА_2 моральної шкоди, пенсіонеру, людині похилого віку, яка виражається в приниженні честі та гідності, а також ділової репутації».

Врезолютивній частині рішення від 8 червня 2023 року зазначено: «В задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Просить скасувати рішення від 8 червня 2023 року у справі № 447/856/23 про відмову у задоволенні його позову до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управляння юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди, в порядку п.5 ч.1 ст.374 ЦПК України і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу судді Миколаївського районного суду Львівської області Бачуна О.І. від 31 березня 2023 року (справа № 447/856/23) про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для продовження розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

12 жовтня 2023 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив Львівської обласної прокуратури на апеляційну скаргу. Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Про призначене на 2 листопада 2023 року судове засідання апеляційний суд повідомив позивача шляхом надсилання повістки рекомендованим поштовим відправленням. Із розписки про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06 002 287 110 95, адресованого позивачу ОСОБА_2 , отриманого Львівським апеляційним судом 24 жовтня 2023 року, вбачається, що зазначене поштове відправлення вручено ОСОБА_2 особисто 21 жовтня 2023 року.

Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Д атою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Згідно із ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави звільнення від доказування визначені у ст..82 ЦПК України. Зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4).

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 27 квітня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву до Прокуратури Львівської області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.383 КК України. Однак такі відомості не внесені до ЄРДР.

ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду м.Львова зі скаргою на бездіяльність прокурора, у якій просив зобов`язати Прокуратуру Львівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою від 27 квітня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення, відшкодувати моральну шкоду.

За результатами розгляду скарги слідчим суддею цього суду постановлено ухвалу від 21 вересня 2023 року. Скарга задоволена частково. Слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення не відповідає вимогам п.4 ст.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань через відсутність конкретних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень. Разом з тим встановлено, що заявника належним чином не повідомлено про результати розгляду поданої ним заяви, що свідчить про порушення вимог ст.214 КПК України. При цьому суб`єктом оскарження не надано достатніх доказів протилежного. Слідчий суддя прийшов до висновку, що належить зобов`язати Прокуратуру Львівської області письмово повідомити заявника про результати розгляду його заяви від 27 квітня 2017 року. Решта вимог скарги виходить за межі компетенції слідчого судді, визначеної КПК України. Слідчий суддя постановив скаргу задовольнити частково та зобов`язати Прокуратуру Львівськї області письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви, переданої на особистому прийомі 27 квітня 2017 року. В решті вимог скарги відмовлено.

На виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Прокуратура Львівської області повідомила ОСОБА_2 про результати розгляду його звернення від 27 квітня 2017 року листом від 9 жовтня 2017року №04/2/2-610-15.

30 березня 2023 року позивач звернувся із цим позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 мільярдів гривень за рахунок Державного бюджету за бездіяльність прокурора Прокуратури Львівської області, правонаступником якого відповідно до ст.104 ЦК України стала Львівська обласна прокуратура; яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 22 червня 2017 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миколаївського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року, справі за цим позовом ОСОБА_2 присвоєно єдиний унікальний номер 447/856/23, номер провадження - 2/447/298/23 та визначено головуючого у справі - суддю О.І.Бачуна.

Ухвалою судді цього суду Бачуна О.І. від 31 березня 2023 року прийнято до розгляду справу № 447/856/23 та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди; підготовче судове засідання призначено на 14:20 год. 19 квітня 2023 року в приміщенні Миколаївського районного суду Львівської області.

Зазначена ухвала суду наявна в матеріалах справи, внесена до Єдиного реєстру судових рішень. Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі позивач зазначає твердження, які суперечать одне одному. Зокрема, що такої ухвали не існує і в той же час просить її скасувати з направленням справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Підстави для зміни підсудності справи відсутні, оскільки позивач на свій вибір відповідно до вимог статті 28 ЦПК України визначив підсудність цієї справи за місцем свого проживання і реєстрації. Відповідно до ч.4 цієї норми справа підсудна Миколаївському районному суду Львівської області. Підстав для розгляду справи за правилами іншого судочинства не встановлено. Порушення правил юрисдикції загального суду, визначених статтями 19-22 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено. Передбачені законом підстави для передачі справи до іншого суду не встановлені. Склад суду для розгляду цієї справи визначено у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 214 ЦПК України при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні (ч.1). При колегіальному розгляді справи головуючим у судовому засіданні є суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час розподілу справи (ч.2).

Апеляційний суд не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 31 березня 2013 року та направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції.

19 квітня 2023 року в судовому засіданні представництво інтересів відповідача здійснював прокурор Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області Журавкін А.О. згідно довіреності від 12 квітня 2023 року.

Представник Львівської обласної прокуратури за довіреністю від 12 квітня 2023 року ОСОБА_5 подала до суду відзив із додатками від 21 квітня 2023 року на позовну заяву ОСОБА_2 , який зареєстрований в суді 27 квітня 2023 року.

Із доданого до відзиву листа Прокуратури Львівської області №04/2/2-р-17 від 28 квітня 2017року вбачається, що звернення ОСОБА_2 з приводу завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_6 про вчинення злочину та з інших питань, згідно вимог п. 3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України №125 від 3 грудня 2012 року, відповідно до територіальної юрисдикції, з урахуванням вимог ст. 214 КПК України, скеровано для розгляду, до Золочівської місцевої прокуратури. З наявного в матеріалах справи листа Прокуратури Львівської області № 04/2/2-610-15 від 9 травня 2017 року вбачається, що про це повідомлено ОСОБА_2

10 травня 2017 року звернення ОСОБА_2 . Золочівською місцевою прокуратурою скеровано до Миколаївського відділення поліції Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області для проведення перевірки та прийняття рішення з урахуванням ст.214 КПК України, що стверджується листом № 05/37п-17.

Згідно повідомлення заступника начальника СВ Відділення поліції № 2 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області звернення ОСОБА_2 від 27 квітня 2017 року, яке надійшло до Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області 11 травня 2017 року, долучено до матеріалів кримінального провадження №0001147 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, щодо невиконання рішення суду ОСОБА_7 ; 1 березня 2019 року зазначене кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

З опису вкладення у поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_2 та списку «15/1-503вих-23» вбачається, що відзив відповідача на позов із додатками направлено до суду першої інстанції та ОСОБА_2 за адресою його проживання 21 квітня 2023 року.

Повістку про судове засідання у справі, призначене на 11 травня 2023 року, позивач отримав 2 травня 2023 року, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою про вручення такої.

10 травня 2023 року у суді першої інстанції зареєстровано заяву Паньківа у цій справі про розгляд справи, призначений на 14:20 год. 11 травня 2023 року, без його участі.

Ухвалою суду від 11 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 10:45 год. 8 червня 2023 року. Про зазначене судове засідання ОСОБА_2 повідомлений повісткою, яка вручена йому 20 травня 2023 року, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою про вручення поштового відправлення з повісткою.

31 травня 2023 року у суді зареєстрована заява ОСОБА_2 про розгляд цієї справи без його участі.

7 травня 2023 року судом зареєстрована заява ОСОБА_2 , адресована голові Миколаївського районного суду Львівської області, про постановлення окремої ухвали до судді цього суду ОСОБА_4 та передачу справи в порядку ч.6 ст.31 ЦПК України до вищестоящого суду для визначення її підсудності.

Голова Миколаївського районного суду Павлів В.Р. надав ОСОБА_2 відповідь № 447/856/23/305/2023 від 13 червня 2023 року на заяву від 7 червня 2023 року.

8 червня 2023 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції письмові пояснення та клопотання про розгляд справи у його відсутності. Цього дня суд розглянув позов ОСОБА_2 за відсутності учасників справи.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що справу розглянуто належним складом суду, визначеним у встановленому законом порядку, з дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат.

Згідно із постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 686/27967/19, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що сам факт задоволення скарги позивача на бездіяльність прокурора щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 27 квітня 2017 року не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через не розгляд заяви про кримінальне правопорушення із шкодою.

Ухвала слідчого судді від 21 вересня 2017 року, на яку посилається ОСОБА_2 , як доказ спричинення йому моральної шкоди, є механізмом реалізації прав особи на поновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. ст. 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказаний позивачем розмір моральної шкоди в сумі 400 мільярдів грн. жодним чином не обґрунтований та не доведений належними доказами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути, зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З висновками суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_2 колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Встановлено, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем допущено бездіяльність, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його (позивача) заявою від 22 червня 2017 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено випадки відшкодування шкоди.

Положення зазначеного Закону передбачають відшкодування шкоди лише у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Інша завдана особі шкода також підлягає відшкодуванню, однак за загальною процедурою, зокрема, передбаченою положеннями ст. 1173, 1174 ЦК України.

За ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2 ) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3 ) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4 ) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

М оральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання шкоди позивачу, його душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять доказів, достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами прокуратури моральної шкоди.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21 вересня 2017 року у справі № 461/3154/17 зобов`язано відповідача письмово повідомити позивача про результати розгляду його заяви від 27 квітня 2017 року. В решті вимог скарги відмовлено.

Зазначене не доводить заподіяння моральної шкоди позивачу та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди; не передбачає наслідок цивільно-правового характеруі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб прокуратури та настанням негативних наслідків для нього.

Відтак, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у зв`язку з безпідставністю такої.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 , зокрема, проситьскасувати рішення суду першої інстанції від 8 червня 2023 року у справі № 447/856/23 про відмову у задоволенні його позову до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управляння юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди і прийняти постанову про направлення справи для продовження розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Встановлено, о суд першої інстанції не розглядав вимог до відповідача - Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управляння юстиції (м.Львів). Відповідачем у справі № 447/856/23 є Львівська обласна прокуратура.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, які відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги, що ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайнного суду Львівської області від 8 квітня 2016 року у справі № 456/105/16-к встановлено обставини, які не підлягають доказуванню у цій справі, зокрема, щодо завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 400 мільярдів гривень, не відповідають дійсності, оскільки у цій ухвалі суду такі відомості відсутні. Також належить зауважити, що зазначена ухвала постановлена за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на бездіяльність заступника начальника відділу - начальника Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Шнайдрука Р.Р.

Згідно із ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 8 червня 2023 року та ухвали цього суду від 31 березня 2023 року не встановлені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може надати суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись: ст.ст.353, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 8 червня 2023 року та ухвалу цього суду від 31 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Постанову складено і підписано 21 листопада 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк