Постанова

Іменем України

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 935/540/22

провадження № 61-11798св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:Коростишівська міська рада, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир-К»,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного суду

від 08 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Коростишівська міська рада, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир-К», у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації «Бюро по приватизації при розрізі Коростишівський»

№ 21 від 26 березня 1993 року «Про передачу у власність квартири по

АДРЕСА_1 » та визнати недійсним свідоцтво про право власності

№ НОМЕР_1 .

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , під час якого народилися їх діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Сім`я проживала у квартирі АДРЕСА_1 , яка мала статус державного житла та яку у 1993 році приватизував її чоловік

ОСОБА_7 .

Зазначала, що після смерті її чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час оформлення спадщини, вона дізналася, що вказана квартира була приватизована не тільки її чоловіком ОСОБА_7 , а і їх сином

ОСОБА_2 та членами його сім`ї, проте письмової згоди на приватизацію квартири вказаними особами вона не надавала.

Посилаючись на те, що спірна квартира була виділена на сім`ю ОСОБА_7 , а не на сім`ю їх сина ОСОБА_2 , на час приватизації вона проживала у квартирі та мала право на її приватизацію, ОСОБА_1 вважала, що приватизація цієї квартири була проведена без дотримання норм діючого законодавства та порушила її право на приватизацію частки майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року у складі судді Василенка Р. О. закрито провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, щовідповідно до частини п`ятої пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 2 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Суду не було надано доказів на підтвердження факту звернення позивача до органу приватизації зі заявою про приватизацію щодо спірної квартири, адже остання з такою заявою не зверталася та оскаржувала вже прийняте рішення органу приватизації №21 від 26 березня 1993 року.

Враховуючи вказане та те, що позивач ОСОБА_1 померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 , а предметом позову у вказаній справі є визнання незаконним та скасування рішення органу приватизації, тобто вказані правовідносини не допускають правонаступництво, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала до суду апеляційну скаргу, в якій зазначала, що вона є правонаступником після померлої позивачки на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України. Зазначала, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, оскільки предметом спору у даній справі є порушення майнових прав померлої, що виразилися у здійсненні перешкод останній з боку відповідачів у приватизації, право на яку вона мала. Крім того, порушені права позивача у даній справі не відносяться до тих прав, які в силу положень статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво не допускається.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області

від 03 жовтня 2022 року скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації «Бюро по приватизації при розрізі Коростишівський» № 21 від 26 березня 1993 року «Про передачу у власність квартири по АДРЕСА_1 » та визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 . Позов обґрунтовано тим, що вказаним рішенням порушено право позивача на приватизацію її частки квартири.

Отже, спірні правовідносини, які стосуються нерухомої речі та пов`язані з цим правовідносини, допускають правонаступництво.

Враховуючи вказане, суду першої інстанції слід було зупинити провадження у справі до залучення у справі правонаступника (правонаступників) померлої ОСОБА_1 , а не закривати провадження у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 травня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявники зазначають порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 521/13728/18, провадження № 61-15453св21, від 07 вересня 2022 року у справі № 304/185/19, провадження № 61-4724св22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що подання заяви про приватизацію майна нерозривно пов`язане з особою позивачки, є особистим немайновим правом, яке відповідно до вимог статті 1219 ЦК України не підлягає спадкуванню.

Оскільки позивачка не брала участі у правовідносинах матеріального характеру з органом приватизації, заяви про приватизацію житла не подавала, то не може бути і процесуального правонаступництва після її смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 не може подати від імені позивачки заяву про приватизацію житла, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини у даній справі не допускають правонаступництва після смерті позивачки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_6 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що позивачка звернулася до суду з позовом, що стосувався матеріального предмета, а саме частки у майні, тому вимоги позивачки при зверненні до суду стосуються виключно її матеріальних прав.

Зазначала, що на момент приватизації спірного майна з ОСОБА_7 проживала виключно позивачка, відповідачі у спірній квартирі не проживали, а тому не мали права на приватизацію спірного майна. При цьому Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав подання членами сім`ї наймача будь-яких додаткових документів чи заяв, але встановлював чітке обмеження в частині постійного проживання разом з наймачем, тобто особою, яка приватизує спільне майно.

З огляду на вказане не погоджується з доводами відповідачів щодо неподання позивачкою чи її правонаступницею будь-яких заяв з питань приватизації, оскільки Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» такого права чи обов`язку члена сім`ї наймача, який постійно проживає з останнім, не передбачає. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_1 до ОСОБА_9 перейшли всі належні їй права, в тому числі на отримання у власність відповідної частки майна, що було приватизоване з порушенням вимог Закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що у березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації «Бюро по приватизації при розрізі Коростишівський» №21 від 26 березня 1993 року «Про передачу у власність квартири по АДРЕСА_1 » та визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до заповіту від 02 червня 2022 року, ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_6 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори Ломаковою М. І. за №260.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Як вбачається із предмету позову, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації «Бюро по приватизації при розрізі Коростишівський» № 21 від 26 березня 1993 року «Про передачу у власність квартири по АДРЕСА_1 » та визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_10 (онука), ОСОБА_4 (онук).

Позов обґрунтовано тим, що вказаним рішенням порушено її право на приватизацію частки квартири, оскільки на час приватизації вона проживала з наймачем, проте не була включена у рішення органу приватизації та свідоцтво про право власності.

Проте, право на приватизацію державного житлового фонду, що є предметом спору у даній справі, нерозривно пов`язане з фізичною особою - носієм цього права (особою позивачки), а тому дані спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Тісність даного зв`язку обумовлено тим, що дані права не можуть бути відчужені (як примусово, так і добровільно, як постійно, так і тимчасово) від фізичної особи - носія цих прав та/ або передані іншим особам.

Схожий висновок викладений в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року у справі № К-16265/07 (С-172826/07),

від 30 травня 2013 року у справі № К/9991/81695/12, від 13 березня 2014 року у справі № К/800/14404/13

Судом першої інстанції враховано, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

З огляду на вказане, враховуючи, що позовні вимоги базуються на правових нормах про приватизацію житла, тому оскільки право на приватизацію житла є особистим правом громадянина, таким, що не передається в спадок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та закрив провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку, що в даному випадку спірні правовідносини, які стосуються нерухомої речі та пов`язані з цим правовідносини, допускають правонаступництво.

Апеляційний суд не врахував, що померла ОСОБА_1 не була власником спірної квартири, а також не була зазначена її наймачем, за життя своє право на приватизацію не використала.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 08 листопада 2022 рокускасувати, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович