ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8156/23 Справа № 185/9328/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пілігрім Петро Олександрович, на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року в цивільній справі номер 185/9328/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 12.08.2011 року. Під час перебування у шлюбі, в результаті спільних зусиль сторонами було придбано спільне майно, а саме автомобіль марки «BMW», модель 520d, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано за відповідачкою.

На теперішній час позивач бажає поділити спільне майно, автомобіль.

Проте, відповідачка не бажає у позасудовому порядку сплатити позивачу грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності за вказаний автомобіль, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив визнати за відповідачкою право власності на автомобіль марки «BMW», модель 520d, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль і судові витрати, понесені позивачем по справі.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на автомобіль марки «BMW», модель 520d, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на марки «BMW», модель 520d, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 204878,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7047,00 грн, з яких: 2048,80 грн - сплачений судовий збір за подання позовної заяви, 5000,00 грн - сума коштів, сплачена за надання правової допомоги.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пілігрім П.О., подала апеляційну скаргу, просила змінити заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.05.2023 року у частині стягнення грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності автомобіля марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , розмірі 105134,00 грн, а також зменшити вартість компенсації правової допомоги відповідно до задоволених позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи та винесено передчасне рішення, яке є не узгодженим та суперечливим за змістом та висновками.

В судовому засіданні 30 червня 2023 року в провадженні 2-п/185/24/23, представником позивача повідомлялося суду, що відповідачкою змінено не тільки місце мешкання, а також місце реєстрації з Дніпропетровської на Харківську область, у зв`язку із чим, остання не отримувала належним чином повідомлення суду про виклик та процесуальні документи, а отже не прийняла участі у цивільній справі з об`єктивних причин, однак вказані обставини проігноровано судом першої інстанції.

Крім того, оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на середній ринковій вартості автомобіля наданої позивачем, яку здійснено без огляду об`єкта оцінки та прийнято судом без зауважень, яка становить 409757,00 грн.

У зв`язку із наданою позивачем оцінкою автомобіля, з метою визначення дійсної вартості майна на час розподілу ОСОБА_1 звернулась до суб`єкта оціночної діяльності Торгівельної фірми «Автолюбитель» для вчинення оціночної вартості оспорюваного автомобіля марки «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску.

Таким чином, відповідно до Звіту про оцінку майна №14-05-23 від 14.05.2023 року, ринкова вартість автомобіля BMW 520, 2008 року випуску, з округленням складає 210268,00 грн.

Отже, судом першої інстанції невірно заявлена вартість майна подружжя, що підлягає розподілу, а дійсна ринкова вартість становить 210268,00 грн, що є підставою для перегляду рішення.

Від позивача ОСОБА_2 ,в інтересах якого діє адвокат Савченко С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому ВІН просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Проте, адвокатом Савченком С.А. не надано до Дніпровського апеляційного суду документів на підтвердження повноважень з представництва інтересів ОСОБА_2 в Дніпровському апеляційному суді, тому апеляційний суд не приймає до уваги цей відзив.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів, зокрема, про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про оплату додаткових витрат на дитину, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 12 серпня 2011 року сторони уклали шлюб (а.с. 5).

Відповідно копії відповіді ТСЦ МВС №1247 від 11 січня 2023 року, власником автомобіля марки «BMW» модель 520d, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є відповідачка на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від 08.05.2012 року (а.с. 54).

До позовної заяви долучено світлини з сайту auto.ria.com з відомостями про ринкові ціни на аналогічні автомобілі марки «BMW» (модель 520, 2008 року випуску та модель 520, 2009 року випуску) (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 12 серпня 2011 року сторони уклали шлюб.

Відповідно копії відповіді ТСЦ МВС №1247 від 11 січня 2023 року, власником автомобіля марки «BMW» модель 520d, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є відповідачка на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від 08.05.2012 року.

До позовної заяви долучено світлини з сайту auto.ria.com з відомостями про ринкові ціни на аналогічні автомобілі марки «BMW» (модель 520, 2008 року випуску та модель 520, 2009 року випуску).

До апеляційної скарги відповідачкою долучено звіт про оцінку автомобіля марки «BMW» модель 520d, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 14.05.2023 року.

Зазначений звіт не є допустимим доказом у справі, оскільки був проведений після ухвалення судового рішення та не досліджувався судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що частки сторін у спільно набутому майні є рівними, тому при визнанні права власності на автомобіль, що є предметом спору, за відповідачкою, з останньої на користь позивача необхідно стягнути грошову компенсацію частки позивача у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль у розмірі 204878,50 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції вимог цивільного процесуального закону щодо належного повідомлення сторін про судовий розгляд та процесуальні рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки отримано відповідь Вербківської сільської ради про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Конверт направлений ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 повернуто (а.с. 26, 61).

Про судові засідання, що були призначені на 28 лютого 2023 року 02 березня 2023 року ОСОБА_1 повідомлена через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 59, 65, 74).

Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Крім того з рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки на 28 лютого 2023 року, 22 березня 2023 року, 02 травня 2023 року вбачається, що воно вручено відповідачці (а.с. 66 ,76, 75).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідачки ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пілігрім Петро Олександрович, залишити без задоволення, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: