Справа №:755/3111/23
Провадження №: 2/755/2544/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"19" травня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді: Катющенко В.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду міста Києва 09.03.2023 надійшла вказана позовна заява, яка передана в провадження судді Чех Н.А. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 15.03.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 109 від 27.04.23, відповідно до розділу 2.3.50, 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

01.05.2023 цивільна справа за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2023 було прийнято цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до свого провадження та залишено вказану позовну заяву без руху для усунення недоліків.

17.05.2023 до Дніпровського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 02.05.2023 надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, з доданими до неї документами.

Вивчивши зміст поданих документів, доходжу наступного.

Так, підставами для залишення позовної заяви без руху слугувало те, що усупереч приписам ч. 2 ст. 83, п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, додані до позовної заяви письмові докази, крім правовстановлюючих документів банку, засвідчені з порушенням положень, передбачених Національним стандартом України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163:2020», не у повному обсязі та не у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України. Так, надані банком: розрахунки кредитної заборгованості боржника, витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, витяг «Умов та правил надання банківських послуг», витяг з Протоколу № 35 засідання Правління від 20.8.2019, блок 7, не містили підписів представника банку, без зазначення дати такого засвідчення та особи, яка його засвідчила, а також були відсутні печатки банку, тому такі документи не могли бути належними доказами на підтвердження позовних вимог, що підлягало усуненню. Крім того, надані Банком копії паспорту позичальника не були засвідчені належним чином, що позбавляло суд пересвідчитися у їх відповідності до оригіналу. Надані Банком докази на підтвердження позовних вимог не були засвідчені позивачем у відповідності до норм чинного законодавства та правил оформлення організаційно-розпорядчої діяльності, що підлягало усуненню позивачем. За вказаних судом обставин, позивач мав надати перераховані судом вище документи із датою засвідчення документу та особи, яка його засвідчила, а також скріплені печаткою банку. Крім того, позивачу слід було подати засвідчити докази, долучені до позовної заяви, дотримуючись приписів ст. 95 ЦПК України та Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163:2020», затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 № 144. Крім того, до позовної заяви в якості доказу позивачем було додано: «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке стр.1- стр.3», подані іноземною мовою, що унеможливлювало дослідження його змісту під час розгляду справи судом, що підлягало усуненню.

З поданої представником позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Савіхіною А.М. заяви про усунення недоліків убачається, що вимоги суду про усунення недоліків виконані не в повному обсязі. Так, представником позивача залишено поза увагою зауваження суду щодо подання до суду доказів іноземною мовою, без відповідного перекладу на українську мову, що позбавляють суд у належній спосіб ідентифікувати такі докази.

При цьому, представник позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви щодо зауважень суду про подання документів іноземною мовою вказала, що на момент укладення кредитного договору, позивач не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування, а ст. 6 Цивільного кодексу України закріплює принцип свободи договору. Таким чином, на момент укладення кредитного договору будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні. Крім того, як вважає представник позивача, на даний час не існує жодного законодавчого акту, який би зобов`язував учасників справи подавати до суду документи, перекладені на українську мову.

Згідно статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року, який набрав чинності через два місяці після його опублікування, єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» регулює функціонування і застосування української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України. Дія цього Закону не поширюється на сферу приватного спілкування та здійснення релігійних обрядів. (ст.2 Закону).

Згідно п. 16 ч. 1 ст.9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані: посадові та службові особи підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності, не визначені в підпунктах 1-15 частини першої цієї статті, крім осіб, які не є громадянами України.

Згідно положень ст.14 Закону, у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до положень ч. 2-4 ст.9 ЦПК України, суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

За правилами ч.1 ст.75 ЦПК України, перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного чи письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладенні державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

Крім того, суд звертає увагу представника позивача на те, що у відповідності до положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини у справі у відповідності до поданих доказів, якщо такі докази подані іноземною мовою, оскільки мовою, якою провадиться судочинство є українська. При цьому суд позбавлений можливості надати оцінку доказам, встановити обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог через відсутність відповідних знань іноземної мови, з огляду на те, що суд перекладу документів не здійснює та позбавлений можливості встановити приналежність поданих доказів до заявленого позову. Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, залишаючи позовну заяву без руху у зв`язку із поданням позивачем документів, що викладені іноземною мовою, суд в жодному разі не оспорював право позивача укладати угоди будь-якою мовою та відповідно не оспорював сам факт укладання такого договору, втім за відсутності його перекладу та перекладу інших документів, на мову якою здійснюється цивільне судочинство, суд позбавлений можливості пересвідчитись навіть у посиланнях позивача наведених у позові щодо обставин, порядку укладання договору та виконання його умов та у достовірності тих письмових доказів на які позивач посилається у позові таким, що долучені ним до позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач, усуваючи недоліки, не дотримався приписів ч. 1 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, та відповідно не в повній мірі усунув недоліків позовної заяви, що були викладені в ухвалі суду від 02.05.2023.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не були усунуті недоліки, викладені в ухвалі суду від 02.05.2023, що встановлені даним складом суду, після відкриття провадження у справі попереднім складом суду, відтак позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості підлягає залишенню без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: