Справа №442/7562/22
Провадження №2/442/230/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

з участю представника позивача адвоката Вошика В.Б.,

представника відповідача адвоката Думич Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги в сумі 644071,05 грн, з яких 300000 грн - сума позики, 132631,30 грн - інфляційні втрати, 25865,75 грн - 3% річних, 185574 грн - пеня.

Позов мотивує тим, що 28.12.2018 між ним та ДП «Дрогобицьке лісове господарство» укладено договір поворотної фінансової допомоги за №7. Сума позики за даним договором складає 300000 грн. Договором встановлено, що позика надається строком на один рік та позичальник має право повернути позику достроково. У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не повернуто позивачу грошові кошти за договором про поворотну фінансову допомогу, останній змушений був звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. З вищенаведених підстав просить суд задоволити позов.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не вказав коли, на підставі чого і в якій сумі ним надані грошові кошти в якості поворотної фінансової допомоги на виконання спірного договору відповідачу, що є юридичною особою. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту надання відповідачу 300000 грн. поворотної фінансової допомоги. Розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Факт передачі позивачем 300000 грн поворотної фінансової допомоги має підтверджуватися допустимими доказами: письмовими документами про перерахування вищевказаних коштів через банк чи іншу небанківську фінансову установу або ж в готівковому порядку шляхом внесення готівки в касу з оформленням касового ордера і видачею позивачу квитанції до прибуткового касового ордера. Такі докази позивачем не подані, останній не зазначає про наявність таких доказів і причину їх неподання. Отож, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 300000 грн заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги є безпідставними. Оскільки у відповідача відсутнє зобов`язання перед позивачем про повернення 300000 грн поворотної фінансової допомоги, то відповідно позовні вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань не підлягають до задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що скрутне матеріальне становище підприємства змушувало відповідача укладати такі договори. Касовий ордер позивач загубив, але свідченням боргу є проведення банківської операції про зарахування на рахунок товариства поворотної фінансової допомоги. Позивач вніс грошові кошти в касу товариства, а бухгалтер ОСОБА_2 , яка раніше працювала касиром в банку, внесла кошти від ОСОБА_1 в АТ "Державний ощадний банк України" на рахунок відповідача. Згідно проведеної банківської операції 28.12.2018 на рахунок підприємства надійшла безвідсоткова поворотна фінансова допомога через ОСОБА_2 в сумі 1443000 грн, в тому числі 300000 грн поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Доповнила, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання коштів відповідачу. У п. 1.2, 1.3 договору вказано, що такий вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджено постановою Національного Банку України від 29.12.2017 за №148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою із суб`єктами господарювання протягом дня за одним або кількома пдлатіжними документами у розмірі до 50000 грн включно. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. ОСОБА_1 не надав будь-яких письмових доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, касовий ордер, квитанцію, інші письмові документи про перерахування вищевказаних коштів через банк тощо. Як вбачається з матеріалів справи, банки не підтвердили факту внесення коштів позивачем. Перерахування відповідачу поворотної фінансової допомоги в сумі 1443000 грн не є належним доказом, оскільки сума інша і не вказано, звідки така надійшла.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 28.12.2018 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство», в особі директора Матяшовського Василя Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено договір поворотної фінансової допомоги.

Згідно п. 1.1 - 1.3 згаданого договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики). Цей договір є укладеним з моменту передачі грошей від позикодавця позичальнику, що підтверджується видачею відповідного письмового документа (квитанція, розписка тощо). Сума позики за цим договором становить 300000 гривень.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк і в порядку, що встановлені цим договором. Позикодавець надав суму позики строком на один рік. Позичальник має право повернути суму позики достроково (п.п.2.1.-2.3. договору).

Як вбачається з листа Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 26.12.2022, банк повідомив, що 28.12.2018 не було зарахування поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 на рахунок Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» та долучено виписку по рахунку за 28.12.2018 на CD диску.

Згідно листа АТ АКБ «Львів» від 30.12.2022, банк повідомив, що документи за 28.12.2018 про внесення поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (ст. 14 п. 14.1 п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України).

За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розрахунковий документ у вигляді видаткового касового ордеру або платіжного доручення про отримання грошових коштів із відображенням призначення платежу є документом, який посвідчує виникнення договірних правовідносин, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

12.02.2020 при розгляді справи №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, Велика Палата Верховного Суду зазначила: операції з позики грошових коштів оформлюються згідно з вимогами статті 1046 «Договір позики» глави 71 Цивільного кодексу України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. З моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається укладеним.

У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про надходження у володіння та розпорядження відповідача від позивача відповідної суми грошових коштів на підставі договору. Більше того, позивач не спростував належним чином доводи представника відповідача та не надав відповідних доказів у силу своїх заперечень на викладене у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України.

Відповідно до п.6 розділу І Постанови Правління НБУ №75 від 04.07.2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», банк зобов`язаний забезпечити: документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку; виконання відокремленими підрозділами потрібних процедур внутрішнього контролю; формування та зберігання відокремленими підрозділами первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів відповідно до вимог законодавства України; формування звітності в розрізі відокремлених підрозділів; надання інформації в розрізі відокремлених підрозділів банку зовнішнім користувачам (Національному банку України, органам статистики та іншим органам відповідно до вимог законодавства України).

Згідно п.15 розділу І цього положення, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Пунктом 41 розділу ІІІ цього Положення, передбачено, що операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Згідно п.п.1 п.59 розділу ІV цього положення, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Відповідно до п.62 розділу ІV цього Положення, Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п.п. 3 п. 128 розділу VI «Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 25.09.2018 №103, надавач платіжних послуг/комерційний агент приймає готівку за платіжною інструкцією на переказ готівки від юридичних осіб: для зарахування на власні рахунки; рахунки надавача платіжних послуг; рахунки, відкриті в іншому надавачеві платіжних послуг; фізичних осіб: для зарахування на рахунки; для погашення кредиту; для переказу без відкриття рахунку; за рахунками на сплату платежів на користь юридичних осіб; за документами, установленими відповідною платіжною системою, - від фізичних і юридичних осіб для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п.п. 24 п.8, п.14 Розділу І «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №164, платіжна операція - дія, ініційована користувачем, із внесення, переказу або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; платіжна операція, ініційована з використанням платіжного інструменту з метою зарахування коштів на рахунок отримувача, є безготівковим розрахунком для отримувача та платника.

Відповідно до п.7 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки; 2) між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Поряд з тим, відповідно до п.25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Проте, як було встановлено вище, доказів отримання відповідачем поворотної фінансової допомоги від позивача за договором матеріали справи не містять.

А тому, суд дійшов висновку про відсутність факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Предметом доказування у даній справі є саме встановлення обставин виникнення між сторонами правовідносин з надання поворотної фінансовї допомоги (позики) за договором, а саме: факту надання грошових коштів позивачем та прийняття їх відповідачем.

Оскільки стороною позивача не було доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, не було підтверджено факту надання відповідачу поворотної фінансової допомоги та виникнення права вимоги щодо її повернення, суд вважає позовні вимоги недоведеними.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом із тим, згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Посилання представника позивача на виписку по рахунку за 28.12.2018, сформовану АТ "Державний ощадний банк України" на CD-диску, та твердження про те, що ОСОБА_2 вносила кошти в банк у сумі 1 443 000 грн, в яку входять 300 000 грн, наданих позивачем в якості поворотної фінансової допомоги, не є належним та беззаперечним доказом, оскільки відомості у такій виписці банку не вказують на конкретний договір поворотної фінансової допомоги, сторони такого договору чи його ціну (яка в даному випадку не співпадає з розміром внесених на рахунок банку коштів). Разом з тим, позивачем не надано суду касового ордера, квитанції чи будь якого іншого документа на підтвердження заявлених вимог.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, тому у задоволенні таких слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18.05.2023.

Суддя Марія Грицай