ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/867/21 Номер провадження 22-ц/814/3451/23Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Триголова В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

28.05.2021 позивач, Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі по тексту Позивач, КП «ВУВКГ»), звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за надання послуг постачання холодної води та водовідведення за період з 01.06.2018 по 01.05.2021 у сумі 11 776,87 грн, а також 30 662,57 грн інфляційні витрати та 12 240,25 грн 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «ВУВКГ» за адресою реєстрації відповідачів: АДРЕСА_1 , надаються послуги з постачання холодної води та водовідведення, особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 . В порушення вимог Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не проводять оплати спожитих послуг, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яку відповідачі в добровільному порядку не погашають, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року позов Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року позов Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області суму основного боргу за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 11 776,87 грн за період з 01.06.2018 по 01.05.2021, інфляційні витрати у розмірі 30 662,57 грн за період прострочення з 01.06.2018 по 01.05.2021, 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 12 240,25 грн за період з 01.06.2018 по 01.05.2021, та понесені судові витрати в розмірі 756,66 грн з кожного.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року оскаржено в апеляційному порядку.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав заочне рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, в порушення ст. 185 ЦПК України, не залишив вказаний позов без руху та передчасно відкрив провадження у справі, оскільки в порушення ст. ст. 58, 62, 177 ЦПК України до позову, підписаного представником, не додано документ, що підтверджує фактичні повноваження представника позивача - директора КП ВУВКГ Яроша С.М. на представництво інтересів підприємства в суді. Вважає Витягу з реєстру недостатньо на підтвердження повноважень на підписання та подачу позову.

Також, компенсаційні втрати (індекс інфляції та 3% річних) розраховувались позивачем, виходячи не з кожного окремого нарахування за відповідний місяць, а виходячи із загальної суми заборгованості за попередні місяці станом на відповідний початковий місяць періоду розрахунку, тобто виходячи із сум «Залишок на початок місяця», вказаних у другій колонці Розрахунку, а не із сум «Нараховано», вказаних у третій колонці Розрахунку). За відсутності в матеріалах справи відповідних доказів, суд першої інстанції визнав встановленим розмір наявної заборгованості, при цьому, судом не було належним чином досліджено доданий до позову розрахунок заборгованості та не перевірено правильність здійснення позивачем нарахувань трьох відсотків річних та інфляційних витрат на суму цієї заборгованості.

Вказував, що заочний розгляд справи та залишення його заяви про перегляд оскаржуваного заочного рішення суду без задоволення позбавило його можливості довести відсутність у нього заборгованості, враховуючи те, що член його сім`ї - ОСОБА_2 , яка є співвідповідачем у даній справі, щомісячно здійснювала оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, що підтверджується банківськими квитанціями за період з липня 2018 по квітень 2021 року на загальну суму 29 262,50 грн, копії яких разом з контр-розрахунком заборгованості додаються до апеляційної скарги.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, КП «ВУВКГ», прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення без змін.

Вказували на достатність Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, долученого до позову, для підтвердження повноважень директора Яроша С.М. діяти в інтересах КП «ВУВКГ» в порядку самопредставництва. Підприємством вірно визначено суму боргу з урахуванням всіх внесених платежів за наданими відповідачем квитанціями про оплати. Разом із тим, зазначено, що ряд оплат, здійснених у 2018-2019 році, були зараховані на погашення попередньої заборгованості, що існувала за період з жовтня 2012 по червень 2018 року у сумі 11 459,78 грн, 3% річних 587,36 грн, індекс інфляції 5 128,97 грн, що була предметом стягнення в іншій справі № 534/215/18, в якій рішення Комсомольського міського суду від 18.05.2021, що набрало законної сили 18.06.2021 та не оскаржувалось відповідачами, має преюдиційне значення. Даним рішенням визначено перелік квитанцій, оплати по яким було зараховано на погашення заборгованості, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність предмета спору щодо стягнення основної суми боргу та стягнув лише 3% річних 587,36 грн, індекс інфляції 5 128,97 грн. На думку позивача, відповідач, який приймав участь у справі № 534/215/18 та надавав квитанції про здійсненні під час розгляду справи платежі свідомо вводить суд в оману щодо відсутності у нього заборгованості за період з 01.06.2018 по 01.05.2021, шляхом повторного зарахування платежів у рахунок погашення заборгованості за новий період.

Також, зазначено, що нарахування компенсаційних сум за ст. 625 ЦК України є правом позивача, і наданий до позову розрахунок таких сум відповідає висновку, наведеному Верховним Судом у справі № 910/14761/19.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, згідно з довідкою Сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 20-22/5308 від 21.05.2021, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем.

Згідно із розрахунком (а.с. 9-10), сума основного боргу за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у період з 01.06.2018 по 01.05.2021 становить 11 776,87 грн, сума інфляційних втрат за період прострочення з 01.06.2018 по 01.05.2021 - 30 662,57 грн, 3 % річних від суми боргу за період прострочення з 01.06.2018 по 01.05.2021 - 12 240,25 грн.

Оскільки позивач звернувся до суду 27.05.2021, з урахуванням спірного періоду, за який стягується заборгованість, (01.06.2018 по 01.05.2021), місцевий суд дійшов висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності.

Враховуючи те, що відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, передбачених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, місцевий суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.06.2018 по 01.05.2021 в розмірі 11 776,87 грн.

Оскільки на час розгляду справи заборгованість не оплачена та завдає збитків позивачу, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків та 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо меж апеляційного перегляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17, рішення суду першої інстанції може бути переглянуте в апеляційному порядку лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, якщо такі особи не оскаржують судове рішення шляхом подання апеляційної скарги. При відсутності солідарного обов`язку між відповідачами у справі, кожний із відповідачів має право оскаржити рішення суду в частині, що стосується його прав та обов`язків. Відповідно, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями перегляду судового рішення у частині вимог, які заявлені до особи, яка не оскаржує таке рішення.

Як вбачається з предмету позову, враховуючи наявність солідарного обов`язку відповідачів, рішення суду підлягає апеляційному перегляду за апеляційною скаргою одного із відповідачів (солідарних боржників) в повному обсязі відносно всіх відповідачів, що відповідає правовій позиції Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17.

Спірні правовідносини у справі виникли за період з 01.06.2018 по 01.05.2021, таким чином застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює правовідносини у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення, що діяли станом на час виникнення спірних правовідносин.

Таким законодавством є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, який втратив чинність 01 травня 2019 року, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII в новій редакції, а також Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» в редакції від 18.12.2018, постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (далі Правила № 630).

Нормами вказаних законів та Правил зокрема визначено, що Виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства.

Згідно з п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII передбачено обов`язок споживача (індивідуального споживача) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Абзацом другим пункту 10 вказаних Правил визначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому, праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Згідно з ч. 3 ст. 9 розділу ІІІ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , тобто є фактичними споживками послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за даним об`єктом надання послуг. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_2 .

За період з 01.06.2018 по 01.05.2021 утворилась заборгованість з оплати послуг у сумі 11 776,87 грн, що підтверджено належним доказом у справі детальним розрахунком заборгованості, який відповідачами не спростований (а.с. 9).

Відповідачами не заперечувався порядок нарахувань відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі рішень виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради № 120 від 23.04.2018 (період дії рішення 01.06.2018 по 31.08.2019; тариф: 11,84 грн за 1 куб. м. - централізоване постачання холодної води; 13,94 грн водовідведення) та № 283 від 27.08.2019 (період дії рішення з 01.09.2019; тарифи: 13,98 грн за 1 куб. м - централізоване постачання холодної води; 16,02 грн водовідведення).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком сум за ст. 625 ЦК України сума інфляційних втрат за період прострочення з 01.06.2018 по 01.05.2021 становить 30 662,57 грн, 3 % річних від суми боргу за період прострочення з 01.06.2018 по 01.05.2021 - 12 240,25 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказував, що Комсомольським міським судом Полтавської області було порушено вимоги ст. 185 ЦПК України, а саме не залишено позов без руху з підстав неналежного підтвердження позивачем повноважень підписанта позову - директора Яроша Сергія Михайловича.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2021 позивач КП «ВУВКГ» звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області із вказаною позовною заявою, що підписана директором Ярош С.М.

На підтвердження повноважень представника до позовної заяви долучено копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.12.2020 за кодом юридичної особи КП «ВУВКГ» 24388032 (далі - ЄДР), у якому зазначено: керівник юридичної особи - ЯРОШ СЕРГІЙ МИХАЙЛОВИЧ, 20.01.2016 (відповідно до Статуту) та повноваження: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори (відповідно до Статуту); подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи (відповідно до Статуту) представник.

Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи відсутні.

Скаржником не спростовано, що станом на день подачі позову Ярош С.М. не був керівником та не мав повноважень на представництво інтересів КП «ВУВКГ».

Частинами 1, 3 статті 58 ЦПК України (в редакції станом на час подачі позову) передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, керівник юридичної особи має можливість участі у справі за правилами самопредставництва та вчинення процесуальних дій від імені юридичної особи за правилами самопредставництва та для цього необхідним є доведення лише факту того, що особа є керівником.

Питання достатності Витягу з державного реєстру на підтвердження повноважень особи діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, який у постановах від 22 липня 2021 року у справі № 280/6557/20, від 09 вересня 2021 року у справі № 200/11717/20-а, щодо того, що дія статті 59 КАС України (аналогічна норма ст. 62 ЦПК України, яка визначає документи, що підтверджують повноваження представників) не поширюється на випадки самопредставництва юридичної особи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Постановою від 28.12.2022 року у справі № 826/23910/15 визначив, що згідно з пунктом 13 частини другої статті 9 Закону № 755-IV у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Встановивши, що згідно з відомостями у державному реєстрі, особа, яка підписала процесуальний документ, має повноваження вчиняти дії від імені суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва, - такі відомості на підтвердження повноважень підписанта є достатнім та належним доказом.

Витяг з ЄДР, у якому чітко визначено керівником КП «ВУВКГ» Яроша Сергія Михайловича є достатнім доказом на підтвердженні повноважень останнього діяти у порядку самопредставництва від імені даного комунального підприємства, у тому числі підписувати та подавати позов в інтересах комунального підприємства.

Доводи скаржника про наявність підстав для залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху є безпідставними.

Щодо наявності заборгованості з оплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначав про відсутність у нього заборгованості перед позивачем, про що надано копії квитанцій на загальну суму 31 260,06 грн, а саме: № 1901807 від 19.07.2018 в сумі 763,64 грн; № 1921998 від 17.08.2018 в сумі 783,72 грн; № 1945076 від 19.09.2018 в сумі 782,56 грн; № 1966975 від 19.10.2018 в сумі 782,08 грн; № 1988658 від 19.11.2018 в сумі 782,08 грн; № 2012056 від 19.12.2018 в сумі 782,08 грн; № 2033038 від 18.01.2019 в сумі 782,08 грн; № 62054161 від 18.02.2019 в сумі 782,08 грн; № 2077474 від 19.03.2019 в сумі 78,08 грн; № 2101881 від 19.04.2019 в сумі 776,11 грн; № 2122768 від 20.05.2019 в сумі 782,12 грн; № 2146881 від 20.06.2019 в сумі 782,12 грн; № 2169979 від 22.07.2019 в сумі 783,26 грн; № 2185765 від 16.08.2019 в сумі 783,72 грн; № 2211004 від 19.09.2019 в сумі 783,72 грн; № 2232680 від 19.10.2019 в сумі 908,93 грн; № 2253760 від 19.11.2019 в сумі 2 414,44 грн; № 2275521 від 18.12.2019 в сумі 885,97 грн; № 2295834 від 17.01.2020 в сумі 90,40 грн; № 2316662 від 17.02.2020 в сумі 907,40 грн; № 2346157 від 25.03.2020 в сумі 907,40 грн; № 2364972 від 27.04.2020 в сумі 907,40 грн; № 2382652 від 22.05.2020 в сумі 907,40 грн; № 2402308 від 22.06.2020 в сумі 879,75 грн; № 2420876 від 20.07.2020 в сумі 912,00 грн; № 2444501від 25.08.2020 в сумі 886,66 грн; № 2465236 від 24.09.2020 в сумі 907,40 грн; № 2483328 від 22.10.2020 в сумі 884,29 грн; № 2492830 від 11.11.2020 в сумі 907,40 грн; № 2524709 від 22.12.2020 в сумі 885,97 грн; № 2543674 від 21.01.2021 в сумі 907,40 грн; № 2564361 від 20.02.2021 в сумі 907,40 грн; № 2589171 від 25.03.2021 в сумі 907,40 грн; № 2607832 від 23.04.2021 в сумі 907,4 грн.

Як вбачається з рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.05.2021 у справі № 534/215/18, що набрало чинності 18.06.2021, позов Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на користь з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2012 року по червень 2018 року у сумі 11 549,78 грн, 3 % річних - 587,36 грн, інфляційні втрати 5 128,97 грн.

З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що протягом розгляду справи відповідачами були здійснені платежі на користь позивача у загальній сумі 11 549,78 грн, що підтверджується відповідними квитанціями: № 1880631 від 19.06.2018 в сумі 680,31 грн; № 1901807 від 19.07.2018 в сумі 763,64 грн; № 1921998 від 17.08.2018 в сумі 783,72 грн; № 1945076 від 19.09.2018 в сумі 782,56 грн; № 1966975 від 19.10.2018 в сумі 782,08 грн; № 1988658 від 19.11.2018 в сумі 782,08 грн; № 2012056 від 19.12.2018 в сумі 782,08 грн; № 2033038 від 18.01.2019 в сумі 782,08 грн; № 62054161 від 18.02.2019 в сумі 782,08 грн; № 02077474 від 19.03.2019 в сумі 782,08 грн; № 2101881 від 19.04.2019 в сумі 776,11 грн; № 2122768 від 20.05.2019 в сумі 782,12 грн; № 2146881 від 20.06.2019 в сумі 782,12 грн; № 2169979 від 22.07.2019 в сумі 783,26 грн; № 2185765 від 16.08.2019 в сумі 783,72 грн.

Отже, квитанції на загальну суму 11 549,78 грн, які скаржник надає на підтвердження своїх доводів про відсутність заборгованості, були зараховані до сплати боргу за попередній період, що є відмінним від даної справи.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Предицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі № 922/643/19).

Сума за наданими до апеляційної скарги квитанціями у розмірі 10 929,73 грн зараховано в рахунок погашення заборгованості за період з жовтня 2012 року по червень 2018 року. Правомірність такого зарахування ОСОБА_1 не спростована та рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.05.2021 у справі № 534/215/18 ним не оскаржувалось, отже встановлені у цьому рішенні обставини є преюдиційними для розгляду даної справи.

Всі інші оплати за квитанціями, доданими до апеляційної скарги, враховані та відображені в розрахунку заборгованості, що доданий позивачем до позовної заяви.

Таким чином, доводи скаржника про відсутність заборгованості перед позивачем не знайшли свого підтвердження.

Щодо розрахунку суми інфляційних втрат.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що позивач невірно розрахував суму інфляційних втрат, а саме при розрахунку виходив не з кожного окремого нарахування за відповідний місяць, а із загальної суми заборгованості за попередні місяці, що спростовується наступним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/14761/19 зазначив, що за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому суд вказав, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Враховуючи викладене, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд, лише у випадках, передбачених, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, у зв`язку із малозначністю справи.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.М. Триголов