справа № 631/1525/23
провадження № 2-н/631/619/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

23 листопада 2023 року селище міського типа Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Приписами частини 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначене, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Зі змісту наведеної норми слідує, що суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи з заявою про видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який, власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена у Розділі ІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Положеннями статті 162 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом із тим, відповідно до положень частини 1 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

При цьому вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у статті 163 Цивільного процесуального кодексу України.

У заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 вказала свою адресу реєстрації як АДРЕСА_1 , зареєстровану та фактичну адресу проживання боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

З метою отримання інформації щодо місця реєстрації (проживання) боржника у відповідності до частини 5 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, судом було зроблено запит до Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області.

Відповідно до повідомлення Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області від 21 листопада 2023 року № 04-01-35/495, що надійшло на адресу суду 23 листопада 2023 року та зареєстроване за вхідним № 6524/23-вх., громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, 23 листопада 2023 року в порядку, передбаченому частиною 7 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», судом отримано відповідь № 334421, з якої убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з 19 листопада 2021 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Приписами частини 9 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Тобто, обов`язковою умовою для прийняття рішення про видачу судового наказу, є встановлення судом зареєстрованого місця проживання боржника в Україні.

Враховуючи те, що встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявилось за можливе, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Суд звертає увагу, що в даному випадку приписи частини 9 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням статті 162 наведеного кодифікованого закону України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (пункт 9 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

При цьому, за таких обставин стягувач не позбавлена права на звернення до суду з позовом до боржника у порядку позовного провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 13, частиною 3 статті 19, частинами 1 та 2 статті 160, статтями 163 165, 167, 171, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська