справа № 198/435/23
провадження № 2/0198/198/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судового засідання Романчук А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) в приміщенні суду в смт. Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою адвоката Ільченко Ірини Валентинівни - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ільченко Ірина Валентинівна - представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій вказує, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 року із відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із тим, позивач зазначає, що відповідач рішення суду не виконує, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 59282,39 гривень. Зазначає, що у зв`язку із виникнення заборгованості з вини відповідача, вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів починаючи з 01.08.2022 року по 02.10.2023 року включно у розмірі 59282,39 гривні.

Ухвалою судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду справу.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Разом з тим у позовній заяві, просять розглядати справи за їх відсутності, у випадку неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Відзиву на позов не подавав, вказавши у судовому засіданні, позов не визнає. Ухвалу суду, позов з додатками він отримав, про те, відзиву не подавав, так як не має коштів на звернення до адвоката. Він не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.,за станом здоров"я пільгами з держави не користується, інших осіб, яких за законом повинен утримувати, немає. Разом з тим 21.11.2023 року до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява в якій останній просить не нараховувати пеню на заборгованість по аліментам, оскільки у нього матеріальні проблеми на даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, доходів не отримує. Визнає, що у нього існує заборгованість з аліментів, однак просить суд врахувати обставини, які можуть мати суттєве значення при визначенні розміру пені та стягнути з нього пеню. Зазначає, що 100% пеню буде для нього не під`ємною сумою для сплати. Також в даній заяві просить розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2013 року із відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі судового рішення, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Готвянською В.О. 08.04.2014 року відкрито виконавче провадження за № 42973837.

Згідно розрахунку від 09.08.2023 року, виданого Павлоградським ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01.09.2023 року становить 59282,39 гривень.

В якості доказу, позивач у своєму позові здійснила розрахунок пені на розмір заборгованості по сплаті аліментів починаючи з 01.08.2022 року по 02.10.2023 року, дату звернення до суду із вказаним позовом. Зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню за вказаний період, становить 59282,39 гривень (а.с.№17-19). Судом перевірено правильність розрахунків позивача та може бути констатовано про їх вірність.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Вирішуючи вказаний спір, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де:p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Так, пеня за прострочення сплати аліментів, яка розрахована позивачкою за період з 01.08.2022 року по 02.10.2023 року, складає 130518,88 гривень, в тому числі: серпень 2022 рік 17511,62 гривень, вересень 2022 рік 16243,26 гривень, жовтень 2022 рік 15015,81 гривень, листопад 2022 рік 13747,44 гривень, грудень 2022 рік 15519,99 гривень; січень 2023 рік 11251,63 гривень, лютий 2023 рік 9983,26 гривень, березень 2023 рік 8837,64 гривень, квітень 2023 рік 7569,28 гривень, травень 2023 рік 6341,83 гривень, червень 2023 рік 5073,46 гривень, липень 2023 рік 3846,01 гривень, серпень 2023 2577,65 гривень.

Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, його здійснено з урахуванням за кожний день прострочення сплати аліментів, та у відповідності до вимог ст. 196 СК України, розрахована не більше 100 відсотків заборгованості та становить 130518,88 гривень є арифметично правильно зробленою. Проте, такий розмір вказаної суми не відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України, оскільки не відповідає сумі заборгованості нарахованої державною виконавчою службою, що становить 59282,39 гривень, а тому на переконання суду саме, ця сума може бути стягнута, як пеня зі сплати аліментів за зазначений період, як така, що розрахована не більше 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів.

Щодо доводові відповідача про неможливість сплатити пеню на суму, яка вказана в довідці про її нарахування, так як він не має взагалі матеріального забезпечення (коштів) для свого існування, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів, належних та допустимих доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин суду не надано (довідку про доходи).

Суд також наголошує, що обов`язок відповідача по утриманню дитини виник з моменту народження дитини, а отже з цього часу є відомим для нього. Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про підставність нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачкою в особі її представника було надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також позивачем було надано докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого виникла вищезазначена пеня (неустойка).

Відповідачем не було підтверджено жодним належним та допустимим доказом те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин, а саме ту обставину, що він був позбавлений можливості ( в силу стану здоров`я, тяжких збігів обставин тощо) перераховувати аліменти на утримання дитини, ним не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів належного виконання зобов"язання, так як відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання ч.1, ч.2 ст. 614 ЦК України). Відповідний висовок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, що привело до нарахування пені за просрочення в їх виплаті, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, заборгованість утворилася без поважних причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо.

Враховуючи зазначене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, провівши розрахунок пені згідно з методикою її обчислення та враховуючи розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, який відповідачем не спростований, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов"язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 59282,39 гривень, з розрахунку не більше 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнена.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 190, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 263 265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву адвоката Ільченко Ірини Валентинівни - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення щомісячної сплати аліментів за період з 01 серпня 2022 року по 03 жовтня 2023 року в розмірі 59282,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: Ільченко Ірина Валентинівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ДП №4249 від 22.04.2019 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Наталя ЖМУД