РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/16366/20

Провадження № 22-ц/4815/887/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Власик В.Я. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року, ухвалене в складі судді Бучко Т.М., повний текст рішення складено 20.04.2023 року у справі № 569/16366/20

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Позов мотивований тим, що з 2000 року по 10 вересня 2020 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_6 . За час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, здійснювали витрати за взаємною згодою та придбавали майно за спільні сумісні кошти, користувалися спільним майном та іншим майном, особисто належним кожному з них.

За час спільного проживання з ОСОБА_6 постійно працювала та отримувала заробітну плату. У липні 2013 року за спільні кошти придбали автомобіль марки Volkswagen, який за спільною згодою зареєстрували на ім`я чоловіка. Спільні накопичені кошти вклали у банк на депозитні рахунки в АТ КБ «Приватбанк» на суму 110455,33 грн та в АБ «Укргазбанк» на суму 121959,07 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Вона здійснила його поховання та як дружина розпорядилася речами померлого.

Просила суд:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 10 вересня 2020 року з ОСОБА_6 ;

- визнати за нею право власності на частину автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску та частину грошових коштів, що знаходяться на банківському вкладі в АТ КБ "Приватбанк", особовий рахунок № НОМЕР_3 , згідно договору банківського вкладу (депозиту) від 09 червня 2020 року; частину грошових коштів, що знаходяться на банківському вкладі в АБ "Укргазбанк", особовий рахунок НОМЕР_4 , згідно договору банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2020 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності - задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки "Volkswagen", модель "Transporter", номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на банківському вкладі в Акціонерному товаристві Комерційному банку "Приватбанк", особовий рахунок № НОМЕР_3 , згідно договору банківського вкладу (депозиту) від 09 червня 2020 року; 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на депозитному вкладі № 024/08/20/0100 в Акціонерному банку "Укргазбанк", згідно договору банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2020 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3705 (три тисячі сімсот п`ять) грн 28 коп у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що судом не взято до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з чоловіком без реєстрації шлюбу, а надані нею докази не є такими. Матеріали справи не містять доказів ведення спільного господарства сторін та участі позивачки у придбанні автомобіля та грошових коштів, наявності у неї доходу у вказаний період та можливість фінансово брали участь у придбанні майна спільно з чоловіком. Судом безпідставно не взяв дол. Уваги лист покійного ОСОБА_6 адресований доньці проте, що він живе один та відхилив показання свідків зі сторони відповідача. Покликається на правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 10 травня 1988 року до 10 вересня 2020 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка № 49862 від 14 листопада 2020 року, видана Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному.

Рішенням Рівненського міського суду від 6 квітня 2001 року у справі № 2-1696/2001 р. визнано ОСОБА_7 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 , 1984 року народження, та ОСОБА_8 , 1990 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 належить на праві власності транспортний засіб марки Volkswagen, модель Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , дата реєстрації 19 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Згідно з актом прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 18 листопада 2019 року, виконавець ФОП ОСОБА_9 відповідно до рахунку № НОМЕР_6 від 18 листопада 2019 року здійснив ремонтні роботи автомобіля замовника ОСОБА_1 - Volkswagen Transporter НОМЕР_2 , загальна вартість виконаних робіт становить 1575 грн.

За інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 8 січня 2021 року, на ім`я ОСОБА_6 9 червня 2020 року відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_7 на підставі договору SAMDNWFD60 у гривні, станом на 8 січня 2021 року залишок становить 115435,83 грн.

За інформацією АБ «Укргазбанк» від 27 квітня 2021 по депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 , станом на 27 квітня 2021 року кошти в сумі 126843,61 грн обліковуються на поточному рахунку № НОМЕР_8 ( НОМЕР_9 ).

Відповідно до акта від 28 вересня 2020 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 та затвердженого головою правління ОСББ «Акцент», в квартирі АДРЕСА_2 громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет з 2000 року по вересень 2020 року.

ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач здійснила поховання ОСОБА_6 (сплатила 13000 грн за домовину, хрест, ритуальний набір), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 4009 від 10 вересня 2020 року.

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П заведено спадкову справу №30/2020

Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дочка спадкодавця: ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17.)

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка довела, що у неї з ОСОБА_6 склалися усталені відносини, притаманні подружжю, а саме спільне проживання, введення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання майна.

Враховуючи наведене, встановивши факт проживання сторін однією сім`єю в період із 01 січня 2004 року до 10 вересня 2020 року, суд дійшов правильних висновків про те, що майно, набуте ОСОБА_6 в зазначений період, а саме автомобіль та грошові кошти, що розміщенні на депозитних рахунках у банку належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Врахувавши рівність часток у праві спільної сумісної власності на майно, суд зробив правильний висновок про те, що частки кожного зі співвласників у вказаному майні становлять по частині.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Власик В.Я. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2023року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.