Провадження № 22-ц/801/2067/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуСправа № 127/14165/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення 11 липня 2019 року,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 29 квітня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові зазначила, що з часом стосунки з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, почали виникати сварки, шлюб фактично розпався, а сторони проживають окремо, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року позов задоволено: Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), зареєстрований 24 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 604, розірвано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Оверковського К. В. про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року про розірвання шлюбу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони тривалий час разом не проживають, примирення неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокатом Оверковським К. В. в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, що є порушенням його права на особисту участь у процесі, а також не отримання ним позовної заяви та додатків до неї, що позбавило його можливості захищати себе у провадженні.

В апеляційній скарзі зазначено, що на час розгляду справи відповідач перебував за кордоном, однак мав з позивачкою добрі стосунки, проживав однією сім`єю, спілкувався з нею по телефону, підтримував родину тощо.

26 жовтня 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду від ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує щодо доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 було відомо про заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року, адже він особисто отримав його копію у березні 2021 року, тоді як звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у червні 2023 року, відтак пропустив строк, передбачений ч. 3 ст. 284 ЦПК України.

Водночас зазначила, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя у серпні 2022 року, він додав копію оскаржуваного заочного рішення, на якій стояв відтиск печатки та штамп суду від 17 березня 2021 року. Крім того, і вона, і ОСОБА_2 вже перебувають в інших шлюбах.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 та її представник адвокат Дегтярьов О. М. заперечили проти доводів апеляційної скарги, підтримали викладене у відзиві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Оверковський К.В. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та вказав, що вимоги апеляційної скарги підтримує та просить її задовольнити.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

29 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 604, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 29 квітня 2012 року (а.с. 4).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16 лютого 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно із ч.ч. 3, 4 с. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Вимогами ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 пред`явила вимогу про розвівання шлюбу, яку обґрунтувала тим, що їх стосунки з чоловіком погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, почастішали сварки, тривалий час кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 110 та 112 СК України та врахував той факт, що на час звернення до суду з позовом та на час ухвалення судового рішення позивач наполягала на розірванні шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги адвоката Оверковського К. В. в інтересах ОСОБА_2 про те, що суд не взяв до уваги як при ухваленні оскаржуваного заочного рішення, так і при його перегляді відсутність доказів про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, не отримання відповідачем позовної заяви та додатків до неї, апеляційний суд висновує таке:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово викликався до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку та шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 отримав копію оскаржуваного заочного судового рішення 25 березня 2021 року (а.с. 45), що вказує на його обізнаність про наявність справи про розірвання шлюбу та ухвалення судом рішення, тоді як він звернувся із заявою про перегляд заочного рішення лише у червні 2023 року (а.с. 55-61), тобто з пропуском строку, визначеного ч. 3 ст. 284 ЦПК України.

Доводи щодо неповідомлення про час та місце розгляду справи не можуть слугувати достатньою підставою для скасування судового рішення, аджеу даній справі з моменту ухвалення заочного рішення пройшов значний проміжок часу, відповідач не наводить жодних аргументів того, що шлюбні відносини існують та їх можна зберегти, відтак апеляційний суд виснує, що поведінка відповідача, який бажає через понад 3 роки скасувати ухвалене у справі рішення з формальних підстав, є зловживанням процесуальних прав, не спрямованих на відновлення сімейних відносин.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вони з позивачкою проживали нормально, однією сім`єю, мали добрі стосунки, спілкували по телефону, коли він тривалий час перебував за кордоном, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це є лише його твердження, доказів на підтвердження цього він не надав, а позивач послідовно (з 2019 року) наполягає на розірванні шлюбу.

Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, тож примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права одного із подружжя, що є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують ухваленого у справі рішення суду першої інстанції.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у повній мірі, рішення суду обґрунтоване, прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, вірної оцінки доказів у їх сукупності та відповідності одне одному, з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарги не підлягає до задоволення, понесені ОСОБА_2 судові витрати слід залишити за ним, доказів понесення судових витрат позивачем в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк