Справа № 336/260/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, подану в порядку окремого провадження,-

за участі заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи: Король Я.В., -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 10.01.2023 звернувся до суду із вказаною заявою, яку уточнив 06.02.2023, в якій просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме, встановити факт проживання ОСОБА_2 - рідного брата ОСОБА_1 , на території України з 04.12.1990 до 24.08.1991.

Заявник стверджує, що є громадянином РФ, має посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 , постійно проживає у м.Запоріжжі з 2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Факт родинних відносин заявника та заінтересованої особи встановлений в судовому порядку, враховуючи розбіжність у транслітерації при написанні прізвищ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у документах, що посвідчують особу. ОСОБА_2 був військовослужбовцем, станом на період, вказаний у заяві, проживав в гуртожитку для офіцерів в АДРЕСА_2 (зараз вул. Земського лікаря Лукашевича), а саме з 04.12.1990 по 29.07.1993, а в подальшому - за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані обставини, як стверджує заявник, надають йому право на отримання громадянства України відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Оскільки позасудове врегулювання питання не є можливим, адже потребує підтвердження факт постійного проживання брата заявника ОСОБА_2 у вказаний період на території України, крім того, встановлення даного факту безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, із посиланням на ст. 293, 294, 315-319 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_1 просить задовольнити заяву.

Ухвалою судді від 08.02.2023 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, визначено дату, час та місце проведення судового засідання.

Підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про виклик свідків із врахуванням обставин справи та наявних доказів, предмета заяви та позиції заінтересованої особи - Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не встановлено.

В судовому засіданні заявник, заінтересовані особи заяву підтримали, просили задовольнити її, надали додаткові докази на підтвердження статусу ОСОБА_2 як військовослужбовця та періоду проходження служби на території України.

Судом не встановлено підстав для відкладення розгляду справи відповідно до норм ст.223, 240 ЦПК України з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів.

Суд також враховує, що відповідно до пояснень Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, що подані до суду 13.04.2023, із посиланням на норми цивільного процесуального законодавства щодо порядку розгляду заяв із вказаним предметом, а також ст.6,8 Закону України «Про громадянство України», п.1,31,44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, наявні підстави для встановлення зазначеного юридичного факту в судовому порядку, адже для порушення клопотання заявника про оформлення набуття громадянства України дійсно необхідно встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 , який є рідним братом ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991. Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Горний Сонячного району Хабаровського краю РФ, документований паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області від 04.12.1999 у зв`язку із загальним обміном та на підставі паспорта СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським РВВС м.Запоріжжя від 09.12.1993. Підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території України станом до 24.08.1991 можливо лише в судовому порядку із врахуванням відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо реєстрації заінтересованої особи за адресою: АДРЕСА_2 з 04.12.1990 по 29.07.1993.

Розглянувши заяву, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно з`ясувавши її обставини, дослідивши надані у справі письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж зазначені у ч.1 вказаної норми, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч.2 ст.315 ЦПК України).

За нормою ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Так, судом встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Горний Сонячного району Хабаровського краю РФ, документований паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області від 04.12.1999 у зв`язку із загальним обміном та на підставі паспорта СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським РВВС м.Запоріжжя від 09.12.1993, адреса реєстрації особи за місцем проживання: АДРЕСА_3 з 10.02.1993.

За даними відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 20.09.2022 №01-17/01/1546 на адвокатський запит, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 04.12.1990 по 29.07.1993.

Відповідно до витягу з Послужного списку майора запаса ОСОБА_2 згідно з записом в його особовій справі №144 в графі «Послужний список» значиться: на військову службу вступив добровільно 07.08.1981 через Новоаненський районний військовий комісаріат Молд ССР. Присягу прийняв 30.08.1981. з 07.08.1981 по 20.07.1985 курсант Одеського вищого артилерійського командного училища імені М.В. Фрунзе. 04.09.1985 зарахований в розпорядження командуючого військ Закавказького військового округу. Згодом, з 15.09.1989 по 18.10.1989 відкомандирований по заміні в розпорядження командуючого військами Одеського військового округу на підставі директиви. Інші місця проходження військової служби з вказаного періоду відносяться до розташування Одеського військового округу в строк до 28.08.1993. Крім того, 19.01.1992 прийняв військову присягу на вірність народу України. 31.10.1992 зарахований в Збройні Сили України. Детально перелік посад та військових частин не наводиться з урахуванням предмета доказування у даній справі.

Заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , є громадянином РФ (паспорт НОМЕР_5 від 24.08.2015 на ім`я російською мовою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Хабаровського краю) має посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 від 28.09.2016, постійно проживає у м.Запоріжжі з 02.04.2002, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (витяг на електронний запит суду з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 17.01.2023).

Факт родинних відносин заявника та заінтересованої особи встановлений в судовому порядку. Так рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/5245/22, пр. № 2-о/336/250/22 від 02.12.2022, яке набрало законної сили 03.01.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107743003) заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Шевченківський відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами. Відповідно до мотивувальної частини рішення суду фактично різниця є в написанні прізвищ вказаних осіб внаслідок невірного перекладу, але це не може спростовувати їх родинні відносини.

У даній справі предметом розгляду є встановлення факту проживання ОСОБА_2 - рідного брата ОСОБА_1 , в м.Запоріжжя, тобто, на території України з 04.12.1990 до 24.08.1991 для набуття заявником громадянства України.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

За приписами ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України», зокрема, встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), а саме, п.1, 31, 44: для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку (п.1).

Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з рідними (повнорідними та неповнорідними) братом чи сестрою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту (п.31).

У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (п.44).

Суд враховує, що відповідно до роз`яснень, наведених у п.2,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з витягом з листа ВСУ «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Судам слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону N 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до положень Закону N 2235-III та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Таким чином, судам слід чітко додержуватися вимог зазначених нормативних актів, що регулюють питання громадянства стосовно позасудового порядку вирішення набуття чи прийняття до громадянства України, а також у разі, коли встановлення юридичного факту не тягне для заявника правових наслідків, судам слід закривати провадження у таких справах.

Відповідно до змісту ст.3 Закону України «Про громадянство України » громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Отже, відповідно до положень вказаного закону та Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч.1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, враховуючи досліджені письмові докази, судом визнається доведеним факт проживання брата заявника ОСОБА_2 на території України, в період з 04.12.1990 до 24.08.1991, що має безпосереднє значення для ініціювання процедури набуття громадянства України заявником.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при розгляді справи суд враховує правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, провадження № 61-16116св20, від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, провадження № 61-6498св20, від 08 квітня 2020 року у справі 757/44694/17-ц, провадження № 61-14495св18.

Суд також враховує, що пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

З наведеного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України за вказаних сукупних умов. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України братом заявника є підставою для оформлення належності до громадянства України, оскільки вказана особа перебувала на території України на законних підставах, докази протилежного до суду учасниками справи не подавались. Досліджені судом докази не викликають у суду розумних сумнівів та об`єктивно підтверджують вказаний факт, що зумовлює ухвалення рішення про задоволення заяви.

Необхідно наголосити, що окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав. Так, встановлення факту, з приводу якого заявник звернувся до суду, не пов`язується на час розгляду справи з наступним вирішенням спору про право й не можливе в позасудовому порядку.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати за загальним правилом не відшкодовуються.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-80, 95, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 293-294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, подану в порядку окремого провадження, задовольнити.

Встановити факт, який має юридичне значення, а саме, факт проживання ОСОБА_2 - рідного брата ОСОБА_1 , на території України з 04.12.1990 до 24.08.1991.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації за місцем проживання: АДРЕСА_3 .

Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в особі Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, , адреса місцезнаходження відділу: м.Запоріжжя, вул. 8 Березня, буд.31.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 15.05.2023.

Суддя Л. А. Вайнраух