Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 201/3211/21

провадження № 61-5059ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу Українського державного університету науки і технологій на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету науки і технологій, третя особа - Первинна профспілкова організація Дніпровського національного університету імені академіка В. Лазаряна, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, правонаступником якого є Український державний університет науки і технологій, третя особа - Первинна профспілкова організація Дніпровського національного університету імені академіка В. Лазаряна, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, у якому позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ №21-ос від 25 лютого 2021 року в.о. ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про її звільнення та поновити її на роботі на посаді професора кафедри Транспортна інфраструктура Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 21-ос від 25 лютого 2021 року в/о ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, правонаступником якого є Український державний університет науки і технологій, про звільнення ОСОБА_1 , 1969 року народження, доцента, д.т.н, професора кафедри «Транспортна інфраструктура» за контрактом. Поновлено ОСОБА_1 , 1969 року народження, на посаді професора кафедри «Транспортна інфраструктура» Українського державного університету науки і технологій. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач довела незаконність оскаржуваного наказу та факт порушення трудового законодавства під час її звільнення. Жодних доказів зміни істотних умов праці відповідач не надав і судом не встановлено з якого саме часу відбулася зміна істотних умов праці і чи дійсно вона відбулася 02 березня 2021 року, тобто у момент коли позивача звільненою. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Окрім цього, відповідачем, який наголошує на тому, що відбулася істотна зміна умов праці позивача, не був дотриманий порядок повідомлення позивача про зміну істотних умов праці.

Український державний університет науки і технологій 05 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У травні 2023 року на виконання ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2023 року Український державний університет науки і технологій подав уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

В уточненій касаційній скарзі Український державний університет науки і технологій підставою касаційного оскарження судових рішень указує пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази). Касаційна скарга у цій частині обґрунтована тим, що позивач подала повідомлення про виявлення ознак корупційних дій вже після отримання повідомлення про звільнення, що свідчить про обізнаність позивача із впровадженням відповідних змін та зі зміною істотних умов праці, судами не було з`ясовано питання чи відбулась реорганізація в університеті чи перейменування кафедр, запис у трудовій книжці позивачем оспорений не був. Працівника необхідно ознайомити з новим записом у трудовій книжці під підпис в особовій картці. Саме щодо цих обставин суд недослідив матеріали справи та надані докази. Особа, яка подала касаційну скаргу, посилається на пункти 3 та 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень, зокрема, відповідне обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3 та 4 частини третьої статті 411 ЦПК України відсутнє.

Посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) за відсутності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.Посилаючись у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду, особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначає, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Українського державного університету науки і технологій на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат