Справа № 580/1528/23
Провадження 4-с/711/40/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Булгакової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного їй майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 ВП № 28201287.

В обгрунтування скарги зазначила, що на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 28201287 з виконання виконавчого листа № 2-2348, виданого 21.07.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» заборгованості за кредитним договором. В межах вказаного виконавчого провадження постановою Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 08.02.2012 накладено арешт на все належне їй майно та оголошено заборону на його відчуження. 13.11.2012 виконавче провадження № 28201287 завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ за заявою стягувача про повернення виконавчого документа. Звернення стягувача з заявою про повернення йому виконавчого листа № 2-2348/11 зумовлене врегулюванням банком та боржниками питання щодо погашення заборгованості у позасудовому порядку. Станом на дату звернення з даною скаргою стягувач повторно не пред`явив виконавчий лист № 2-2348/11 від 21.07.2011 до виконання. Відсутні й інші виконавчі провадження по стягненню з неї коштів: № 35391458 - закінчене повним фактичним виконанням; № 35391413 - завершене 30.08.2018 у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувач; № 41699231 - закінчене повним фактичним виконанням. Враховуючи зазначені обставини, 12.04.2022 вона звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з належного їй майна, накладений постановою від 08.02.2012 у виконавчому провадженні № 28201287. Листом від 18.01.2023 Центральний відділ ДВС у місті Черкаси у знятті арешту з майна відмовив за відсутністю правових підстав, крім того, вказав на не стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження № 28201287. З відмовою у знятті арешту з належного їй майна заявниця не погоджується, оскільки стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 28201287 при завершені виконавчого провадження було виділено у окремі виконавчого провадження № 35391413 та № 35391458. Згідно відомостей АСВП виконавче провадження № 35391413 постановою Відділу примусового виконання рішень від 30.08.2018 завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), а виконавче провадження № 35391458 постановою Відділу примусового виконання рішень від 27.02.2017 завершене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). Враховуючи наведене, нестягнення виконавчого збору і витрат у виконавчому провадженні № 28201287 не може бути підставою для відмови у знятті арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні № 28201287. Арешт на належному їй майні, накладений у межах виконавчого провадження № 28201287, яке завершене 12 років тому, порушує її права та законні інтереси як власника майна. Вважає, що ефективним способом захисту її прав є зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного мені майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 (ВП № 28201287).

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями скарга передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В..

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2023 прийнято до провадження та призначено судове засідання з розгляду скарги.

19.09.2023 від начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горох В. надійшов відзив на скаргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні вимог скарги. Зазначила, що на примусовому виконанні в Центральному відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 28201287 з виконання виконавчого листа від 21.07.2011 № 2-2348, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» боргу. В рамках даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. 08.02.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору у сумі 187 606, 65 грн., 12.11.2012 винесено постанову про стягнення коштів на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 50,00 грн., а 13.11.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 1 ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконаною. З огляду на зазначене, відсутні підстави для зобов`язання посадових осіб Другого відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.02.2012 за № 12179018, накладений державним виконавцем на підставі постанови від 08.02.2012 № 28201287 про арешт майна.

В судове засідання скаржниця ОСОБА_1 не з`явилася, 22.11.2023 подала клопотання, в якому підтримала вимоги скарги та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Представник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву, в якій просив проводити розгляд скарги без участі представника з урахуванням поданого відзиву на скаргу.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Центральному відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 28201287 з виконання виконавчого листа № 2-2348 від 21.07.2011, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» боргу в сумі 1 876 066,55 грн та 1 519,56 євро.

В рамках вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. вжито заходів примусового виконання рішення суду, зокрема постановою від 08.02.2012 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1

13.11.2012 головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

Під час закінчення виконавчого провадження № 28201287 постанова про стягнення виконавчого збору від 13.02.2012 була виділена в окреме виконавче провадження № 35391413, яке відкрите 13.11.2012. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження вказане виконавче провадження 23.02.2016 передане на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а в подальшому постановою зазначеного відділу від 30.08.2018 завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова від 13.11.2012 ВП № 28201287 повторно до виконання не пред`являлася.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження № 28201287 у сумі 50,00 грн. при завершенні виконавчого провадження № 28201287 також виділена в окреме виконавче провадження № 35391458, що відкрите 13.11.2012. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, вказане виконавче провадження 23.02.2016 передане на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а в подальшому постановою зазначеного відділу від 27.02.2017 завершене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

12.04.2022 ОСОБА_1 звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила зняти арешт з належного їй майна.

18.01.2023 Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було надано відповідь на звернення, в якій повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

Не погоджуючись з таким рішенням Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

В силу ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Державний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника).

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина 1 статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем у виконавчому провадженні № 28201287 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2012 році, а у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 12.04.2022 про зняття арешту Центральним відділом ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відмовлено у зняті арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державним виконавцем наданого йому широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язку, визначеного статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сторонами не оспорюється той факт, що станом на дату звернення до суду із скаргою виконавчий лист № 2-2348/11 від 21.07.2011 повторно стягувачем не пред`являвся до виконання.

Суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області від 08.02.2012 (ВП №28201287).

З огляду на вищевикладене, скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає до задоволення.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 258, 259, 260, 263, 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із усього належного ОСОБА_1 майна, який накладений постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурної М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 ВП №28201287.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: