Справа № 459/860/23 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2360/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №459/860/23 за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я,-

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

В обгрунтування позову покликається на те, що він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на вуглевидобувних підприємствах ДП «Львіввугілля» більше 23 років. 29.10.2004 Львівською обласною клінічною лікарнею йому встановлено професійне захворювання, а саме антракосилікоз І ст., емфізема легень, а 23.12.2004 Львівським обласним центром МСЕК №3 встановлено вперше 40 % втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання та ІІІ групу інвалідності. 04.12.2007 йому було встановлено 50 % втрати працездатності та підтверджено ІІІ групу інвалідності. 06.12.2012 встановлено 60 % втрати працездатності та підтверджено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатись за медичною допомогою, проходити лікування, приймати медикаменти. Внаслідок професійного захворювання виникає постійний кашель, болі в грудях та задишка. Відновлення здоров`я є неможливим.

Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на його користь 120000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 20000,00 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та позивач ОСОБА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, оскільки судом неправильно визначено належного відповідача. Звертає увагу, що відшкодування позивачу моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку, з 01 січня 2023 року не є обов`язком для скаржника (відповідача), проте здійснюється така виплата відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Оскільки позивач отримав ушкодження під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Судом першої інстанції не було взято до уваги, що ч.8 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежного від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Зазначає, що позивач отримував пенсію по інвалідності за рахунок коштів Фонду до переходу на пенсію за віком як працівник, зайнятий на підземних і відкритих гірничих роботах, оскільки працював в підземних умовах на шахті, яку на даний час виплачує скаржник.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 липня 2023 року та постановити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду в частині стягнутого розміру моральної шкоди необґрунтованим та підлягає зміні з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд першої інстанції не врахував такі обставини як характер отриманого позивачем ушкодження здоров`я (травми), що спричинили стійку втрату працездатності 60 відсотків та третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, відчуття фізичного дискомфорту та неможливість відновлення здоров`я. Суд не врахував судову практику у подібних справах та з врахуванням принципу пропорційності вважає, що виваженим і справедливим буде стягнути з відповідача 120000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Просить рішення в частині стягнення моральної шкоди змінити та стягнути в його користь з відповідача 120000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля», працюючи на шахтах «Великомостівська», «Червоноградська», «Степова», ШБУ «Укрзахідбуглебуд» та ВАТ «Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство», що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.11.2004 професійне захворювання у ОСОБА_1 , а саме: антракосилікоз І ст., емфізема легень виникло за обставини роботи в підземних умовах на шахтах ДП «Львіввугілля», яка відноситься до ІІІ класу шкідливості і небезпечності 1-3 ступенів.

Згідно із довідкою Обласної МСЕК №3 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 23.12.2004 серії ЛВА-2 №008907, позивачеві 23.12.2004 вперше встановлено 40% втрати працездатності від 29.10.2004 року та ІІІ групу інвалідності (а.с.8).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 04.12.2007 серії ЛВА-2 №022266 позивачеві встановлено 50% втрати працездатності (а.с.10).

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 06.12.2012 серії 10ААА №014821 позивачеві встановлено 60% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безтерміново (а.с.12). .

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого.

Ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд виходив з того, що так як позивачу 23.12.2004 вперше встановлено 40 % втрати працездатності з 29.10.2004, тому обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, що узгоджується із Законом № 1105-XIV.

Апеляційний суд погоджується з таким висновок суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в частині того, що органи пенсійного фонду не є належним відповідачем у цій справі є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як визначено ч.ч.1, 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення висновком МСЕК позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст.13 зазначеного Закону, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

За п.27 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 №717-V, що набрав чинності 20.03.2007, виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, що передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 2 частини 44 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» пункт 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності» доповнено абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008».

Конституційний Суд України у рішенні від 08.10.2008 №20-рп/2008 у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 №77-VIII викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01.01.2015.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст.5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, у світлі рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп/2008 у справі №1-32/2008, Закон України від 23.02.2007 №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20.03.2007, не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема й цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

З врахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 до 01.01.2006. Визначальною в цьому випадку для особи є дата встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №210/2104/16-ц (провадження №14-597цс18) та від 20.11.2019 у справі №210/3177/17 (провадження №14-288цс19).

01.01.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 №2620-ІХ, яким припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Відповідно до пп.2, 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-ІХ, Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі у судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням (40% від 29.10.2004 року), обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, а відтак, доводи відповідача щодо того, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 01.01.2023 року припинено та реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному Фонду України з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року.

З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами.

Таким чином Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки спір щодо відшкодування шкоди відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, а таке , як встановлено судом першої інстанції виникло у позивача з дня встановлення йому вперше втрати професійної працездатності, тобто у 2004 році.

Щодо апеляційної скарги позивача, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків позивач починаючи з 2004 року терпить фізичний біль, зазнає фізичних та душевних страждань у зв`язку отриманням професійного захворювання, у зв`язку з захворюванням не може вести звичний спосіб життя, змушений лікуватися та вживати заходів для організації свого побуту, що йому завдає моральної шкоди.

Враховуючи глибину, тривалість та характер моральних і фізичних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою зміни у буденному житті, те, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, стійка втрата професійної працездатності, на теперішній час встановлена у розмірі 60% безстроково, що також свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також з конституційної значущості здоров`я, як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід змінити та збільшити її розмір до 60 000 грн.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1, п. 3; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 липня 2023 року змінити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк