Справа № 569/6844/21 Головуючий у 1 інстанції: Харечко С. П.
Провадження № 22-ц/802/925/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представника позивача Сердійчука О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2021 року в частині вимог до ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 1701/0308/71-057, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 57 700,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних.

12 квітня 2012 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1701/0308/71-057-Р-1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за вказаним кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 та договором поруки від 12 квітня 2012 року № 1701/0308/71-057-Р-1.

Позивач вказував, що 31 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2302/К/3, згідно з яким позивач набув право вимоги за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 та договором поруки від 12 квітня 2012 року № 1701/0308/71-057-Р-1.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 13 січня 2021 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 50 807,15 дол. США.

Посилаючись на наведене, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» просило стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно заборгованість станом на 13 січня 2021 року за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 у розмірі 50 807,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 1 424 937,33 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту 46608,55 дол.США та 3% річних на цю суму за період з 13 січня 2018 року по 13 січня 2021 року в розмірі 4198,60 дол.США, а також понесені судові витрати по справі за судовий збір 21374,06 грн та за правничу допомогу 20000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-57 у розмірі 50 807,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 16 грудня 2021 року становить 1381954,48 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Луцик К. В., задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.Справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду у зв"язку з передачею справи до іншого суду за розпорядженням №12 від 15 серпня 2023 року голови Рівненського апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, дане судове рішення судом апеляційної інстанції переглядається лише в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , оскільки щодо ОСОБА_2 судове рішення про відмову в позові до неї набуло законної сили і не було оскаржене в касаційному порядку.

Оскаржуючи рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Луцик К. В., посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач покликався на те, що вирішуючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з пунктом 8.5 договору про внесення змін та доповнень від 19 лютого 2010 року № 1 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 сторони домовились, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється у 3 роки. Апеляційна скарга також обгрунтована тим, що банком 04 жовтня 2011 року та 22 березня 2019 року направлялися йому листи-вимоги про дострокове погашення заборгованості, а отже, банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому вважає, що суду належало застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до даного спору і відмовити повністю в позові, оскільки він подав у суді першої інстанції про це відповідну заяву. Вказує, що перебіг позовної давності розпочався з 04 листопада 2011 року. У зв`язку з укладенням між ним та ВАТ «Сведбанк» 12 квітня 2012 року договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 відбулося переривання позовної давності, після чого відлік трирічної позовної давності розпочався спочатку та закінчився 12 квітня 2015 року, водночас за захистом порушеного права ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося у квітні 2021 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивачем було подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується на обгрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення та безпідставність доводів апеляційної скарги. Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, хоча судом апеляційної інстанції повідомлялася належним чином.

Як видно з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_3 на попереднє судове засідання, яке було призначене на 19 вересня 2023 року, просила суд провести судове засідання в режимі відеоконференції через Рівненський міський суд, однак через відсутність у вказаному суді вільних майданчиків для проведення відеоконференції на вказану дату і годину ухвалою апеляційного суду від 31 серпня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача. Судом 19 вересня 2023 року в судовому засіданні було вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів і відкладено розгляд справи на 12 жовтня 2023 року, про що було рекомендованим листом повідомлено представника відповідача ОСОБА_3 (а.с.171 т.2) та ОСОБА_1 (а.с.172 т.2). Однак, у зв`язку з ненадходженням витребуваних матеріалів, розгляд справи було відкладено на 14 листопада 2023 року на 10.00 год., про що повідомлено рекомендованими листами відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 . Отже, представник відповідача ОСОБА_3 отримала такий виклик 23 жовтня 2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, не подала заяви ні про причини неявки, ні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а ОСОБА_1 був відсутній за вказаною адресою, але відповідно до норм п.4 ч.8 ст.128, ч.5 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Зважаючи на вказане, колегія суддів ухвалила розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та лише в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Судом першої інстанції відхилено посилання ОСОБА_1 про сплив позовної давності у зв`язку з отриманням вимоги від 04 жовтня 2011 року про дострокове погашення всієї суми заборгованості, покликаючись на те, що надалі між сторонами укладений договір від 12 квітня 2012 року № 2 про внесення змін да доповнень до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, отже, кредитні правовідносини продовжилися. Суд відхилив також доводи про те, що 22 березня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яка залишилася невиконаною, а до суду з позовом позивач звернувся 05 квітня 2021 року з вимогою про стягнення боргу за тілом кредиту станом на 13 січня 2021 року та 3% річних за період з 13 січня 2018 року по 13 січня 2021 року, тобто за трирічний строк позовної давності, то вимоги про виконання зобов`язань із сплати заборгованості у пред`явленій сумі за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, який діє до 30 квітня 2040 року, є підставними.

Проте, колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається апеляційним судом, у повній мірі не відповідає, оскільки частково суперечить вимогам закону і обставинам справи.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1701/0308/71-057, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 57 700,00 дол. США, зі сплатою 11,9 % річних, строком до 30 березня 2038 року (т 1 а. с. 9).

Згідно із пунктом 3.3 кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок № НОМЕР_1 нараховані проценти щомісяця у період з 01 до 10 числа включно, за попередній календарний місяць; проценти нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до пункту 10.11 сторони домовились, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору встановлюється тривалістю 10 років.

19 лютого 2010 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, згідно з яким сторони домовились, що на дату укладання цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 54 158,30 дол. США. Розмір простроченої заборгованості за кредитним договором складає 748,01 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 435,81 дол. США; прострочена заборгованість за процентами 312,20 дол. США (а. с. 24 т. 1).

Кредитний договір від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 викладено у новій редакції.

Зокрема, пунктом 1.1 кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 (у редакції від 19 лютого 2010 року) встановлено строк дії кредитного договору до 30 березня 2038 року.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 зазначеного договору, починаючи з 10 квітня 2010 року, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату відсотків за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2 цього договору, шляхом здійснення фінансових (ануїтетних) платежів у сумі 557,10 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 число кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання вказаного терміну позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом, не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору.

Сторони досягли згоди, що розмір ануїтетного платежу можу бути змінений банком у зв`язку зі змінами відсоткової ставки згідно з пунктом 8.4 цього договору в порядку, передбаченому підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору.

Відповідно до пункту 8.5 кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 (у редакції від 19 лютого 2010 року) сторони домовились, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з повідомленням ПАТ «Сведбанк» від 04 жовтня 2011 року про зміну умов кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 банк повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із порушенням зобов`язань за договором кредиту станом на 30 вересня 2011 року у нього є заборгованість за кредитом у розмірі 54 594,11 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16 634 дол. США, пеня 8 336,49 грн, яку він має сплатити у повному обсязі до 14 жовтня 2011 року (а.с. 277 т. 1).

12 квітня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, згідно з умовами якого сторони домовились укласти цей договір, що передбачає реструктуризацію кредитної заборгованості позичальника та направлений на зміну умов кредитування позичальника за кредитним договором (а. с. 34 т. 1).

Відповідно до пункту 1 договору про внесення змін та доповнень від 12 квітня 2012 року № 2 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 сторони визначили, що на дату укладення цього договору строкова заборгованість за кредитом відсутня; прострочена заборгованість складає 54 594,11 дол. США; прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування 5 865,69 дол. США; строкова заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом відсутня.

Сторони домовились внести зміни до пункту 1.1 кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 та встановили строк користування кредитом до 30 березня 2040 року (пункт 3.1 цього договору).

Згідно з пунктом 4 договору про внесення змін та доповнень від 12 квітня 2012 року № 2 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 сторони погодилися внести зміни до підпункту 3.1.1. пункту 3.1 кредитного договору, виклавши його у новій редакції такого змісту.

Починаючи з 10 червня 2012 року, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату відсотків за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 622,38 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання вказаного терміну позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом, не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення даного договору.

Сторони досягли згоди, що розмір ануїтетного платежу можу бути змінений банком у зв`язку зі змінами відсоткової ставки згідно з пунктом 8.4 цього договору в порядку, передбаченому підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору.

Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін.

12 квітня 2012 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1701/0308/71-057-Р-1 (а. с. 37 т. 1).

Відповідно до пункту 1 договору поруки від 12 квітня 2012 року № 1701/0308/71-057-Р-1 ОСОБА_2 зобов`язалася перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 у сумі 60 459,80 дол. США, строком до 30 березня 2040 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 та договором поруки від 12 квітня 2012 року № 1701/0308/71-057-Р-1 (а. с. 47 т. 1).

22 березня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до ОСОБА_1 з листом-вимогою про дострокове погашення усієї суми заборгованості, в тому числі простроченої у розмірі 568 429,80 грн, яка виникла станом на 04 березня 2019 року (а. с. 142 т. 1).

31 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2302/К/3, згідно з яким позивач набув право вимоги за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 та договором поруки від 12 квітня 2012 року № 1701/0308/71-057-Р-1 (а. с. 77 т. 1).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Переглядаючи дану справу в касаційному порядку, Верховний Суд зробив наступні висновки: суди не врахували, що відповідно до пункту 8.5 кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 (у редакції від 19 лютого 2010 року) сторони домовились, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю у 3 роки. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що 22 березня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до ОСОБА_1 з листом-вимогою про дострокове погашення усієї заборгованості, яка станом на 04 березня 2019 року становила 1658171,94 грн. та з них простроченої - 568429,80 грн. На підставі наведеного вважав, що суди дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованості за договором кредиту від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 у повному обсязі, не врахували, що після направлення відповідачу вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір втрачає свою дію, а позивач втрачає можливість нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В апеляційній скарзі заявник посилався на те, що, звернувшись до суду з позовом 29 березня 2021 року, позивач пропустив позовну давність, оскільки 04 жовтня 2011 року банк звертався до нього з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Отже, вважав, що відлік строку позовної давності у даних правовідносинах розпочався 04 жовтня 2011 року, однак у зв`язку із укладенням між сторонами 12 квітня 2012 року змін та доповнень до кредитного договору даний строк позовної давності був перерваний і розпочався новий відлік строку позовної давності терміном 3 роки, який закінчився 12 квітня 2015 року.

Проте, колегія суддів вважає, що в даній справі, відмовивши у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки після пред`явлення вимоги від 04 жовтня 2011 року про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 12 квітня 2012 року був укладений договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, в якому сторони, зокрема, дійшли згоди щодо реструктуризації заборгованості, а тому кредитні правовідносини між сторонами продовжилися. Про це також вказувалось і в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у даній справі.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування позовної давності, оскільки товариство не пропустило позовної давності, так як зміни до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057, яким встановлена позовна давність у 10 років, сторони не вносили.

Проте, згідно з пунктом 8.5 договору про внесення змін та доповнень від 19 лютого 2010 року № 1 до кредитного договору від 31 березня 2008 року № 1701/0308/71-057 сторони домовились, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється у 3 роки.

Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі

з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі N 755/15853/15-ц (провадження № 61-17963св19) зроблені висновки, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, кредитор, надіславши 22 березня 2019 року боржнику ОСОБА_1 лист-вимогу про дострокове погашення усієї заборгованості, яка станом на 04 березня 2019 року становила 1658171,94 грн, з яких прострочена заборгованість - 568429,80 грн, та цим змінивши строк виконання основного зобов`язання, подав даний позов до суду 29 березня 2021 року, тобто в трирічний строк з дня зміни строку виконання зобов`язання.

Отже, з висновками про відсутність підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності до даного позову колегія суддів погоджується, однак вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо повного задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_1 з наступних міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на дату направлення листа-вимоги в нього була заборгованість, яка становила 1658171,94 грн, що в перерахунку на долари станом на березень 2019 року складала 61728,82 дол. США.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути з боржника суму боргу в розмірі 50 807,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 1 424 937,33 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту 46608,55 дол. США та 3% річних на цю суму за період з 13 січня 2018 року по 13 січня 2021 року в розмірі 4198,60 дол. США. Інших нарахувань, в тому числі, процентів за користування кредитом чи пені, позивачем у позовних вимогах до ОСОБА_1 не пред`явлено.

Проте, колегія суддів вважає, що період з 13 січня 2018 року по 13 січня 2021 року, за який позивач просить стягнути 3% річних із суми 46608,55 дол. США в розмірі 4198,60 дол. США, не відповідає нормам закону та суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду.

Зі змісту вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 22 березня 2019 року вбачається, що банк вимагав достроково, в шестидесятиденний строк, виконати зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Отже, з огляду на це, строк повернення всіх сум за кредитним договором настав 23 травня 2019 року, тобто після спливу встановленого банком 60-денного строку заявленої вимоги про стягнення заборгованості, строк повернення якої є таким, що настав.

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання зобов`язання, боржник має нести відповідальність, визначену частиною другою статті 625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, а також постановах від 04 липня

2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Отже, з урахуванням настання кінцевого строку кредитування сума неповернутого тіла кредиту складала 46 608,55 доларів США, що підтверджено витребуваними апеляційним судом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «ДельтаБанк» з ринку виписками про рух коштів по рахунках позичальника ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, які сформовані за даними ЄОІС АТ «Дельта Банк» з дати запровадження тимчасової адміністрації в банку (03березня 2015 року) по дату закриття (07 жовтня 2020 року).

Перевіряючи наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості, надані як до позову, так і на вимогу суду апеляційної інстанції, апеляційний суд об`єктивно встановив розмір необхідних до сплати 3% річних, нарахованих на суму тіла кредиту 46608,55 доларів США.

Визначаючи період стягнення кредитної заборгованості, яка підлягала стягненню з позичальника, суд апеляційної інстанції враховує умови кредитного договору, розрахунок заборгованості, дату визначення розміру заборгованості 13 січня 2021 року, та доходить висновку про те, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь кредитора заборгованість за договором за період з 23 травня 2019 року.

Отже, нарахування 3%річних на цю суму можливо здійснювати лише з 23 травня 2019 року по 13 січня 2021 року, а не з 13 січня 2018 року, як це зроблено позивачем у даному позові.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в межах заявлених позовних вимог здійснено перерахунок вказаної суми 3% річних за ст.625 ЦК України з боргу за тілом кредиту в сумі 46 608,55 доларів США за період з 23 травня 2019 року по 13 січня 2021 року (600 днів), яка становить 2298,50 доларів США, а тому до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягає всього 48907,05 доларів США (46608,55 + 2298,50 дол.США).

Судом також враховано, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував та не заперечив існуючої заборгованості та розміру невиконаних зобов`язань.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги у сумі 22125,22 грн, а також 19252 грн витрат на правову допомогу та в користь держави 30862 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Натомість з ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» слід стягнути в користь держави 1199,09 грн судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2021 року у даній справі в оскаржуваній частині щодо розміру заборгованості та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованість станом на 13 січня 2021 року за кредитним договором №1701/0308/71-057 від 31 березня 2008 року у розмірі 46608 (сорок шість тисяч шістсот вісім) доларів США 55 центів та 3% річних за ст.625 ЦК України в розмірі 2298 (дві тисячі двісті дев`яносто вісім) доларів США 50 центів, а всього 48907 доларів США 05 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 22125 (двадцять дві тисячі сто двадцять п`ять) гривень 22 копійки, 19252 (дев`ятнадяцять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні витрат на правову допомогу та в користь держави 30862 (тридцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні судового збору за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в користь держави 1199 (одну тисячу сто дев`яносто дев`ять) гривень 09 копійок судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді