Єдиний унікальний номер № 175/4267/22
провадження 2/175/1162/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради, Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 січня 2023 року звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з уточненою позовною заявою до Підгородненської міської ради, Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за №51к/тр від 25.02.2020 року «Про призначення на посаду начальника КП «ЕТС», ОСОБА_1 (далі - Позивач) було призначено начальником Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Розпорядженням міського голови м. Підгородне від 09.06.2020 року №154 к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » Позивача було звільнено 10.06.2020р. з посади начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. по справі № 175/2459/20 вирішено поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2021 р. по справі № 175/2459/20 (провадження № 22-Ц/803/2693/21) апеляційну скаргу міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Горб Андрія Івановича - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. по справі № 175/2459/20 - залишено без змін.

Таким чином, судовими рішеннями поновлено позивача на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

В листопаді 2021 року Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 10.06.2020 р. у розмірі 80 595,86 грн.

18.01.2022 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області був винесений судовий наказ та стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () нараховану та не виплачену заробітну плату у розмірі 80595,86 грн.

В квітні 2022 р. позивач звернувся з заявою до органу державної виконавчої служби щодо примусового стягнення заборгованості із заробітної плати на підставі судового наказу виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 18.01.2022 р. по справі № 175/5044/21.

За результати звернення було відкрито виконавче провадження № 68881919, однак судовий наказ не виконаний, заборгованість із заробітної плати не стягнута.

Станом на дату поновлення позивача на посаді та набуття законної сили судового рішення апеляційної інстанції Підгородненської міської ради було прийнято рішення про ліквідацію Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () та паралельно було засноване Комунальне підприємство «Підгородне-сервіс» Підгородненської міської ради.

Отже, позивач в своєму позові зазначає, що прийняття рішення про ліквідацію КП «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () та одночасного створення аналогічного підприємства було зумовлено не бажанням Підгородненської міської ради в продовженні роботи позивача, небажанні виконувати судові рішення про поновлення на посаді та не бажанням виплачувати нараховану заробітну плату позивачу.

Позивач вважає, що безпосередньо Підгородненська міська рада створила умови, прийнявши рішення про ліквідацію Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради, для не поновлення позивача на посаді та не виплати нарахованої заробітної плати позивача. На теперішній час, а ні Підгородненська міська рада, а ні КП «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради не вчиняють жодних дій для виплати позивачу нарахованої заробітної плати згідно судового наказу.

У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду для захисту свої прав.

Представником відповідача Підгородненської міської ради суду надано відзив на позовну заяву (а.с. 51-54), відповідно до якого він вважає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просив суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Представник Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви (а.с. 132) голова ліквідаційної комісії підприємства просив суд слухати справу за відсутності представника підприємства та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, головою ліквідаційної комісії підприємства надано письмові пояснення по справі (а.с. 138-139, 179-182), де зазначено, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 сформувалась коли директором підприємства був сам ОСОБА_1 . Крім того, наразі на виконання вимог Судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 , державним виконавцем накладено арешт на майно підприємства транспортний засіб, за рахунок реалізації якого будуть задоволені вимоги про погашення заборгованості по заробітній платі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за №51к/тр від 25.02.2020 року «Про призначення на посаду начальника КП «ЕТС» позивача ОСОБА_1 було призначено начальником Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Розпорядженням міського голови м. Підгородне від 09.06.2020 року №154 к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 було звільнено 10.06.2020р. з посади начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р., що залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2021 р. , по справі №175/2459/20 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Враховуючи викладене вище, судовими рішеннями поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Приписами ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, установлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Вказані вимоги закону відповідачем належним чином були виконані. Суми, належні позивачу за відпрацьований час, у повному обсязі відповідачем не сплачені, позов відповідачем в цій частині визнано, заборгованість підлягає стягненню.

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради на його користь суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 10.06.2020 р. у розмірі 80 595,86 грн.

Відповідно до судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2022 року стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради (Код , адреса: 52001, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, вул. Центральна, 43-А), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 10.06.2020 р. в сумі 80595, 86 (вісімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 86 коп).

В квітні 2022 р. позивач звернувся з заявою до органу державної виконавчої служби щодо примусового стягнення заборгованості із заробітної плати на підставі судового наказу виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 18.01.2022 р. по справі №175/5044/21.

За результатами звернення було відкрито виконавче провадження №68881919. На виконання судового наказу державним виконавцем винесено Постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на транспортний засіб, що належить боржнику у виконавчому провадженні з метою його подальшої реалізації для задоволення вимог заявника ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» реалізація майна здійснюється державним виконавцем, в такому випадку позивач ОСОБА_1 повинен до державного виконавця, у разі необхідності оскаржувати його дії чи бездіяльність.

В судовому засіданні жодна зі сторін не заперечувала того факту, що наразі судовий наказ від 18.01.2022 р. по справі №175/5044/21 перебуває на стадії виконання, тому в даному випадку стягнення коштів за позовними вимогами позивача призведе до подвійного стягнення, що є неприпустимим.

Враховуючи той факт, що станом на день звернення до суду з даним позовом, заборгованість по заробітній платі перед позивачем вже була стягнута на підставі судового наказу від 18.01.2022 р. по справі №175/5044/21, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 у частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Так, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, даним на іншими законами.

Пунктом 3.5 статуту Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради визначено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах чинного законодавства України та належного йому майна, крім майна, на яке потрібна згода власника. Підприємство не несе відповідності за зобов`язаннями держави та власника. Власник не несе відповідальності за зобов`язаннями підприємства.

Також, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 176 ЦК України).

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим ГК України щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (ч.10 ст. 78 Господарського Кодексу України).

Казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства (ч.7 ст. 77 Господарського Кодексу України).

Таким чином, законом не встановлено підстав для відповідальності за зобов`язаннями створених органом місцевого самоврядування юридичних осіб, а лише зазначено про особливості господарської діяльності унітарних підприємств, яким в даному випадку являється Комунальне підприємство «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради.

Якщо розглядати відповідальність орану місцевого самоврядування за створене ним підприємство, то відповідно до вимог закону встановлена така відповідальність у разі недостатності коштів у підприємства.

В даному випадку позивачем не надано доказів на підтвердження факту недостатності коштів у Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. При цьому судом встановлено, та не заперечено сторонами у справі, що на балансі Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради обліковується транспортний засіб, первісна вартість якого складає 419 837 грн.

Як вже зазначалося вище, державним виконавцем винесено Постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на транспортний засіб, що належить боржнику Комунальному підприємству «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради у виконавчому провадженні з метою його подальшої реалізації для задоволення вимог заявника ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника (ст. 619 ЦК України).

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (ч.3 ст. 96 ЦК України).

Враховуючи викладені вище вимоги закону, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача у частині стягнення коштів з Підгородненської міської ради як органу місцевого самоврядування та засновника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради, оскільки відповідно до закону підприємство відповідає за борги належним йому майном. В даному випадку таке майно наявне, на нього накладено арешт і державним виконавцем вирішується питання стосовно його реалізації.

Як встановлено в судовому засіданні, належний позивачу при звільнені розрахунок було нараховано і не проведено. Несвоєчасний розрахунок і затримка в виплаті зарплати при звільненні працівника не є обов`язковою виплатою, а тому не може вважатися не проведенням остаточного розрахунку при звільнені. Отже, Комунальне підприємство «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради з урахуванням Рішення Підгородненської міської ради від 12 серпня 2021 року «Про ліквідацію Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради» не має змоги та підстав для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір заборгованості по заробітній платі, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Враховуючи суму середньої заробітної плати позивача та Рішення Підгородненської міської ради від 12 серпня 2021 року «Про ліквідацію Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради», суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку до вже визначеної суми заробітної плати.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково та стягнути з відповідача Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі вже визначеної суми заробітної плати що становить 80 595 грн. 86 коп.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням частково задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., а іншу частину судового збору в розмірі 1242 грн. 13 коп. залишити за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 9, 115, 232, 233, 235, 237-1, 238 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради, Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 80 595 грн. 86 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., а іншу частину судового збору в розмірі 1242 грн. 13 коп. залишити за рахунок держави.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 травня 2023 року.

Суддя О.Г. Васюченко