КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8313/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» та публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича, товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін», треті особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія Укртранс», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Державне підприємство «Державний будівельний комбінат управління справами Верховної Ради України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Офіс Генерального прокурора, Київська міська прокуратура, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 серпня 2015 року він придбав у сім`ї ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 42592253 від 20 серпня 2015 року була вільна від будь-яких обтяжень, в тому числі іпотеки.

Маючи намір продати вказану квартиру, у 2019 році він звернувся до приватного нотаріуса, від якого дізнався про обтяження вказаної квартири іпотекою на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Олефіренко К.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 38862866 від 20 грудня 2017 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2019 року підставою виникнення іпотеки слугує іпотечний договір № 3622 від 28 листопада 2008 року, договори про внесення змін до іпотечного договору та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 874 від 20 лютого 2019 року.

25 червня 2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47506836 від 25 червня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «Ріо Фін»було зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір № 3622 від 28 листопада 2008 року, договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 874 від 20 лютого 2019 року, договір факторингу б/н від 20 лютого 2019 року, договір факторингу б/н від 30 квітня 2019 року, договір про внесення змін до іпотечного договору № 956 від 05 квітня 2011 року.

Позивач зазначає, що предметом договору іпотеки № 3622 від 28 листопада 2008 року, укладеного між ПАТ АКБ «Київ» та ПрАТ «АК «Укртранс», були виключно майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , а не саме нерухоме майно, як об`єкт права власності - квартира, а отже в іпотеку передані майнові права, а не спірна квартира. З моменту закінчення будівництва та державної реєстрації квартири АДРЕСА_2 , як об`єкта нерухомого майна, було сформовано окремий об`єкт цивільних прав, відмінний від майнових прав.

Водночас свідоцтво про право власності на квартиру було видано ОСОБА_4 та членам його сім`ї 15 липня 2013 року, тому щонайменше з цього моменту майнові права на вказану квартиру, які могли бути предметом іпотеки та бути відступленими в подальшому, припинили своє існування, як самостійний об`єкт цивільних прав (втрачені).

Вважає себе добросовісним набувачем даної квартири, яка вибула з його власності незаконно, оскільки на момент придбання спірної квартири, а також на момент її приватизації попередніми власниками в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не існувало жодних обтяжень щодо неї, ба більше того ця квартира була приватизована попереднім власником з числа службових на підставі розпоряджень Голосіївської та Печерської районних у м. Києві державних адміністрацій.

Позивач стверджував, що оскаржуване рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, адже заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, реєстратор не перевірив власника даної квартири в реєстрі, не встановив підстави набуття квартири і не врахував, що він не мав жодного відношення до документів, на які йде посилання у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших документів. При цьому існували суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, він є власником квартири АДРЕСА_1 з 2015 року та іпотекодавцем ніколи не виступав.

Переконаний, що єдиними можливим способом захисту його порушених прав, крім скасування протиправного рішення державного реєстратора, є витребування спірної квартири з незаконного володіння ТОВ «Ріо Фін», що у свою чергу стане підставою для реєстрації за ним права власності на квартиру, вільну від іпотечного обтяження.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47506836 від 25 червня 2019 року державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О. та всі записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникли на підставі рішення № 47506836 від 25 червня 2019 року, в тому числі записи про реєстрацію переходу права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 00 - квартири АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння ТОВ «Ріо Фін» на його користь об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 00 - зазначену вище квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Ріо Фін»в особі представника - адвоката Єлисеєва Є.В. просить вказане судове рішення скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та закрити провадження у справі або ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, зокрема, що спірні правовідносини прямо пов`язані: з виконанням кредитного та іпотечного договорів, сторонами яких є юридичні особи ТОВ «Ріо Фін» та ПрАТ «АК «Укртранс»;з майном, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи; з реєстрацією права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, сторонами якого є юридичні особи; а заявлені у цій справі вимоги є пов`язаними з правомірністю набуття прав іпотекодержателя на спірну квартиру (майнових прав неї), відтак зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Задовольняючи позов, суд зазначене проігнорував та ухвалою від 02 липня 2021 року відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, яка окремо не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У своїй апеляційній скарзі третя особа ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі представника - Шевчука О.Ю. просить скасувати зазначене судове рішення з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що договір купівлі-продажу, на підставі якого позивач набув право власності на спірну квартиру, було укладено 20 серпня 2015 року, тобто в той самий день, коли було укладено договори про відступлення права вимоги, визнані недійсними рішенням Господарського суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 910728036/15, а в дійсності належним кредитором (іпотекодержателем) є ТОВ «Ріо Фін» на підставі чинних правочинів.

Квартира АДРЕСА_1 закріплена та передається ВАТ «АК «Укртранс», однак судом першої інстанції не було належним чином досліджено та не прийнято до уваги факт відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які б надавали право Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації розпоряджатися цією квартирою і надавати її як службове житло ОСОБА_3 та членам його сім`ї.

На переконання ПАТ АБ «Укргазбанк», обраний позивачем спосіб судового захисту у вигляді витребування нерухомого майна не може вважатися ефективним, оскільки за наявності чинного договору іпотеки ТОВ «Ріо Фін» може повторно звернути стягнення на іпотечну квартиру, що призведе до необхідності звертатися до суду з позовом про витребування майна кожен раз після звернення на нього стягнення, що вочевидь не відповідає принципам ефективності судового захисту та процесуальної економії.

Окрім того, під час розгляду справи судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав того, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані з виконанням кредитного та іпотечного договору, сторонами яких є юридичні особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ріо Фін» представник позивача - адвокат Лаврентьєв Д.О. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Іншихвідзивів на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Ріо Фін» - адвокат Єлисеєв Є.В. та представник ПАТ АБ «Укргазбанк»в порядку самопредставництва - Шевчук О.Ю. підтримали апеляційні скарги та доводи, викладені в них, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лаврентьєв Д.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити рішеннясуду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися та явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представниківучасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзиву на одну з них, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а апеляційну скаргу третьої особи - задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ордеру № 018046 серії Б від 10 квітня 2012 року, виданого на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 240 від 09 квітня 2012 року, сім`ї працівника Прокуратури м. Києва - ОСОБА_3 у складі п`ятьох осіб було надано чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту приймання передачі № 74 від 01 квітня 2013 року ОСОБА_3 отримав від Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України чотирьохкімнатнуквартиру АДРЕСА_1 .

На підставі розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 83 від 15 липня 2013 року ОСОБА_3 приватизовано зазначену квартиру та отримано свідоцтво про право власності.

20 серпня 2015 року між сім`єю ОСОБА_3 в особі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Байдик Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 1182.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 сплатив на користь сім`ї ОСОБА_3 4 452 006,26 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42592253 від 20 серпня 2015 року суд встановив, що будь-які обтяження спірної квартири, в тому числі іпотекою, на момент її придбання позивачем були відсутні.

Відповідно до матеріалів реєстраційної справи № 00, наданої Департаментом з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) на виконання ухвалу суду, 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 38862866, на підставі якого зареєстровано іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 .

Наразі іпотекодержателем визначено ТОВ «Ріо Фін», іпотекодавцем - ПрАТ «АК «Укртранс», а підставою виникнення іпотеки - іпотечний договір № 3622 від 28 листопада 2008 року, договори про внесення змін до іпотечного договору, договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 874 від 20 лютого 2019 року, рішення Господарського суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі № 910/28036/15.

Так, 29 вересня 2004 року ПАТ «АКБ «Київ», як кредитором, та ВАТ «АК «Укртранс», як позичальником, яке в подальшому змінило організаційно-правову форму на ПрАТ, укладено договір № 25/04 про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії, за яким позичальник отримав кредит у вигляді відкличної кредитної лінії для фінансування будівництва автотранспортного підприємства на певних умовах. У подальшому до вказаного договору були внесені зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 28 листопада 2008 року між кредитором та позичальником укладено іпотечний договір № 3622, предметом якого є майнові права на ряд квартир у будинку, що будується на земельній ділянці, розташованій на перетині АДРЕСА_4 .

Згідно із договором про внесення змін до іпотечного договору від 02 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.В. за реєстровим № 402, внесено зміни в пункт 1.3 іпотечного договору № 3622 від 28 листопада 2008 року в частині переліку квартир, майнові права на які є предметом іпотеки за цим договором, та вилучено (виведено з іпотеки) такі об`єкти: майнові права на квартири за АДРЕСА_5 , 66, АДРЕСА_6 та в заміну передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 . Також зазначено, що майнові права на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , що передаються в наступну іпотеку за цим договором, попередньо виступають в якості забезпечення виконання зобов`язань за іпотечним договором від 07 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.В. за реєстровим № 891, укладеним тими самими сторонами.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2015 року № 128 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із 25 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «АКБ «Київ».

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 61 «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку ПАТ «АКБ «Київ» 19 червня 2015 року ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ «АБ «Укргазбанк» уклали договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку та на підставі акту приймання-передачі активів та зобов`язань ПАТ «АКБ «Київ» передав на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» активи неплатоспроможного банку та право вимоги за договорами забезпечення.

19 червня 2015 року ПАТ «АКБ «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» уклали договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим № 3060, про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, зокрема й за іпотечним договором № 3622, який забезпечує належне виконання кредитного договору від 29 вересня 2004 року № 25/04, укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та ВАТ «АК «Укртранс».

20 лютого 2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Реверс Інвест» укладений договір факторингу (відступлення права грошової вимоги), за яким відступається право грошової вимоги, яке виникло на підставі договорів, укладених між ПАТ «АКБ «Київ» (АБ «Укргазбанк» є первісним кредитором в силу договору про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та АБ «Укргазбанк» 19 червня 2015 року) та ВАТ «АК «Укртранс», правонаступником якого є ПрАТ «АК «Укртранс», зокрема за договором від 29 вересня 2004 року № 25/04 з урахуванням змін та доповнень до кредитного договору.

Також 20 лютого 2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Реверс Інвест» укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, тому числі за іпотечним договором № 3622 від 28 листопада 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНООсипенком Д. О. та зареєстрований у реєстрі за № 874.

30 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Реверс Інвест» та ТОВ «Ріо Фін» укладений договір факторингу (відступлення права грошової вимоги) № 30/04, за яким відступається право вимоги, зокрема, за договором № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії від 29 вересня 2004 року, з урахуванням змін та доповнень до нього.

Крім того, 30 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Реверс Інвест» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Ріо Фін» (новий іпотекодержатель) укладений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Козаєвою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2097.

25 червня 2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47506836 від 25 червня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «Ріо Фін» було зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено іпотечний договір № 3622 від 28 листопада 2008 року, договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 874 від 20 лютого 2019 року, договір факторингу б/н від 20 лютого 2019 року, договір факторингу б/н від 30 квітня 2019 року, договір про внесення змін до іпотечного договору № 956 від 05 квітня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 за відплатним правочином набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вільну від будь-яких обтяжень, в тому числі іпотекою, тому державним реєстратором при здійсненні реєстраційної дії - державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Ріо Фін» порушено права позивача та вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно в частині його власника, права якого обтяжуються згідно поданих відповідачем документів для реєстрації права власності та який не був стороною кредитного чи іпотечного договору. Оскільки позивач не був та не є іпотекодавцем спірної квартири, суд дійшов висновку, що єдиним можливим належним способом захисту порушених прав позивача є саме витребування у ТОВ «Ріо Фін»на його користь відповідно до статті 387 ЦК України вказаної квартири, що в подальшому є підставою для реєстрації права власності на неї за позивачем, вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, в тому числі іпотекою, що кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно із вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (частина перша статті 575 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22 (провадження № 61-4378сво23) зроблено висновки щодо застосування норми права, відповідно до яких справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, спір виник щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, перехід права власності на майно, передане в іпотеку, до відповідача відбувся в межах умов іпотечного договору, а тому вимоги позивача про незаконність набуття права власності відповідачем підлягають розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Таким чином, виходячи із змісту правовідносин сторін як таких, що виникли щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, і сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи, суд першої інстанції не врахував та залишив поза увагою те, що він не наділений повноваженнями розглядати у порядку цивільного судочинства питання щодо скасування рішення і записів про державну реєстрацію права власності, прийнятних (внесених) на підставі іпотечного договору, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору між юридичними особами, а також витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки такий спір розглядається господарським судом.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 757/54224/19-ц (провадження № 61-6297св22) за подібних правовідносин між сторонами, а саме фізичною особою - власником з одного боку та державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Морозом Д.О. і ТОВ «Ріо Фін» з другого боку.

Отже, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції, не звернувши уваги на зміст позовних вимог і належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, ураховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 256, 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» задовольнити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича, товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін», треті особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія Укртранс», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Державне підприємство «Державний будівельний комбінат управління справами Верховної Ради України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Офіс Генерального прокурора, Київська міська прокуратура, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній