КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/2865/22 Головуючий у І інстанції -Курічкова В.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/2579/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 15 червня 2021 року, укладений між позивачем та відповідачем, предметом іпотеки якого є нежитлова будівля НОМЕР_1 зареєстрована за № 000, загальною площею 35,2 квадратних метри, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі 5129.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач був власником об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі НОМЕР_1, зареєстрованого за № 000, загальною площею 35,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_2 .

09.06.2021 року працівниками КП «Київблагоустрій» здійснено руйнацію (демонтаж) конструктивних елементів зазначеної нежитлової будівлі. Після того, як відповідач частково відновив стан будівлі, 15.06.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, а також на забезпечення його виконання - договір іпотеки від 15.06.2021 року.

13.09.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог іпотекодавця, на підставі якого відповідач передав позивачу у власність нежитлову будівлю НОМЕР_1, зареєстровану за № 000, загальною площею 35,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Цей договір 13.09.2021 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 8191, 13.09.2021 проведено державну реєстрацію права власності за позивачем.

13.09.2021 співробітниками КП «Київблагоустрій» здійснено повну руйнацію капітальної споруди, яка належала позивачу. Оскільки 13.09.2021 року працівники КП «Київблагоустрій» повністю знесли капітальну споруду, договір іпотеки від 15.06.2021 року є недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права, щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів.

Вказує, що суд першої інстанції не правильно застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини та невірно встановлені обставини справи.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на момент укладання договору іпотеки будівля, яка є предметом іпотеки, фізично існувала не відповідають дійсності, оскільки станом на 15 червня 2022 року, в момент укладення договору, об`єкт іпотеки був частково знищений , а отже можна стверджувати, що предмет іпотеки фізично не існував на момент укладання договору.

Окрім іншого вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що земельна ділянка, на якій було розміщено об`єкт іпотеки станом на день укладання оскаржуваного договору не була належним чином оформлена, у відповідача було відсутнє право на її користування, а отже такий договір є недійсним.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність рішення суду першої інстанції та вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що станом на 15 червня 2021 року будівля, яка є предметом іпотеки була частково зруйнована, втім реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомості в реєстрі речових прав на нерухоме майно не було припинено, окрім того позивач був обізнаний про стан будівлі. Вказує, що сам по собі факт часткового знищення предмету іпотеки не доводить, що відповідачем порушувались права та інтереси позивача щодо правовідносин за іпотекою. Матеріали справи не містять документів, які свідчать, що предмет іпотеки було знищено, матеріали справи навпаки містять докази, що відповідач відновив стан предмета іпотеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2021 року ОСОБА_2 за допомогою застосунку «Дія» повідомив Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками, яке зареєстровано до розгляду за № КВ99.

Станом на 09.06.2021року ОСОБА_2 на праві приватної власності належав об`єкт нерухомості - нежитлова будівля НОМЕР_1, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу № 260778840 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

09.06.2021року представниками КП «Київблагоустрій» за дорученням заступника директора Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 064-3318 від 09.06.2021року здійснено демонтаж нежитлової будівлі НОМЕР_1, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15.06.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого останній отримав позику в сумі 100 000,00 грн та зобов`язався зазначену суму грошових коштів повернути до 15.06.2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, який 15.06.2021 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 5130.

Предметом іпотеки за умовами договору є нежитлова будівля НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.05.2021 року, номер запису про право власності 41970702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

13.09.2021 року на ім`я замовника технічної інвентаризації ОСОБА_2 видано технічний паспорт на об`єкт нерухомості - нежитлова будівля НОМЕР_1, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , технічний звіт про проведення технічного обстеження та встановлення технічного стану будівельних конструкцій з приводу належності будівлі до класу капітальних споруд зазначеної нежитлової будівлі.

13.09.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 8191.

За умовами зазначеного договору Іпотекодавець передав, а Іпотекодержатель прийняв у власність предмет іпотеки, нерухоме майно - нежитлову будівлю НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,8 кв.м., номер запису про право власності 41970702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Отже 13.09.2021 року власником нерухомого майна - нежитлової будівлі НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,8 кв.м., номер запису про право власності 41970702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, став ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу № 274593079; підстава для державної реєстрації права власності - договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.09.2021.

13.09.2021 року представниками КП «Київблагоустрій» за дорученням заступника директора Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 064-5677 від 13.09.2021 здійснено демонтаж нежитлової будівлі НОМЕР_1, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки від 15.06.2021 року недійсним, оскільки на момент його укладення будівля, яка є предметом іпотеки, фізично існувала. Доводи позивача, що знищення 13.09.2021 року предмета іпотеки є підставою для визнання договору іпотеки від 15.06.2021року недійсним, оскільки на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя відсутній предмет іпотеки, є необґрунтованими, оскільки ні нормами ЦК України, ні ЗУ «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для визнання договору іпотеки недійсним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд враховуючи наступне.

Як на підставу для визнання недійсним договору іпотеки позивач посилався на загальні підстави, передбачені ЦК України, а саме ст.ст. 203,215 Кодексу та Закон України «Про Іпотеку» та вважає, через знищення предмету іпотеки він підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частиною 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється внаслідок знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Враховуючи викладене ЗУ «Про іпотеку» не передбачено підстав для визнання недійсним іпотеки внаслідок знищення іпотеки, а тільки визначено як підстава для її припинення тому в цій частині доводи є не обгрунтовані.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В ЦК України закріплено підхід, за якого оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. А нікчемність правочину має місце тільки в разі, якщо є пряма вказівка закону про кваліфікацію певного правочину як нікчемного.

Суд визнає оспорюваний правочин недійсним, якщо одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, установлених законом (частина 3 статті 215 ЦК України). Проте оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлено законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не змінює та не припиняє цивільних прав й обов`язків. У разі якщо виник спір щодо правових наслідків, викликаних недійсним правочином, суд, перевіривши всі факти, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 р. у справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа... покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

Отже, Верховний Суд зробив висновок, що, для того щоб суд визнав оспорюваний правочин недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; установлення того, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду; чи були наявні підстави вважати оспорюваний правочин недійсним та чи має місце порушення цивільних прав й інтересів особи, яка пред`являє позов, що має бути встановлено саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Судом встановлено, що на момент вчинення правочину, а саме договору іпотеки стороною (сторонами) вимоги, які встановлені ст.ст. 203,215 ЦК України додержані.

Таким чином встановлено, що основним зобов`язанням є договір позики у сумі 100 000 грн укладений 15.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за яким останній зобов`язався зазначену суму грошових коштів повернути до 15.06.2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.06.2021 року уклали договір іпотеки на нежитлову будівлю, НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.05.2021 року, номер запису про право власності 41970702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. П.2.1. вказаного договору іпотеки нерухоме майно оцінено в 100 000 грн.

13.09 2022 року сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, в зв`язку з чим позивач став власником нежитлового приміщення.

Іпотека має похідних характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або Законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598,599 ЦК України).

Оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано в повному обсязі то зобов`язання за договором позики, які є похідними від кредитного договору, припиняються.

Відповідно до Акту № К-271 від 13.09.2021 року КП «Київблагоустрій» проведено демонтаж із знесенням нежитлової споруди яка була предметом іпотеки.

Таким чином, встановивши, що суб`єктивне право позивача на момент вчинення оспорюваного правочину порушено не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не приймаються судом аргументи, щодо того, що земельна ділянка на якій розміщено предмет іпотеки станом на день укладення оскаржуваного договору не була належним чином оформлена, оскільки остання не була істотною умовою спірного договору, тому правового значення для вирішення справи ці обставини не мають.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник