ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

справа № 711/4585/22
провадження № 22-ц/821/613/23
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів - Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

секретаря - Сергун Т. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у складі: головуючої судді Позарецької С. М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом вищенаведеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Черкаського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року змінено рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року в частині стягнення неустойки за порушення зобов`язань згідно із договором позики від 23 листопада 2016 року, зменшивши її розмір з 1 574 669 грн 25 коп. до 787 334 грн та, відповідно зменшено загальний розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості з 2 745 767 грн 99 коп. до 1 958 432 грн 74 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судові рішення набрали законної сили.

23 жовтня 2019 року Придніпровським райсудом м. Черкаси видано виконавчий лист, за яким приватним виконавцем Черкаського виконавчого округу Плесюком О. С. відкрито виконавче провадження та розпочате примусове виконання.

З дня набрання законної сили відповідачем не виконані покладені на неї судом зобов`язання та не сплачено позивачу встановлену судом суму грошових коштів.

Отже, позивач вважає, що відповідач повинна відповідати, відповідно до закону за невиконання, покладеного на неї судом зобов`язання та окрім основного боргу повинна сплатити 3% річних, інфляційні втрати за весь час прострочення на користь позивача.

З дня набрання законної сили (25.09.2019) ОСОБА_2 станом на 07 вересня 2022 року, починаючи з 26 вересня 2019 року, має заборгованість: основна сума складає 1 958 432 грн 74 коп. Отже, 3% річних 173 361 грн 47 коп., інфляційні втрати 638 252 грн 99 коп., а разом 811 614 грн 46 коп.

Враховуючи наведене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3% річних у розмірі 173 361 грн 47 коп., та також інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 638 252 грн 99 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 378 656 грн 23 коп. та 3% річних у розмірі 139 937 грн 66 коп., а всього 518 593 грн 89 коп.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за договором позики від 23 листопада 2016 року як станом на 07 вересня 2022, тобто на час звернення до суду з цим позовом, так і на час розгляду справи.

Судові рішення від 18 липня 2019 року та від 25 вересня 2019 року є такими, що набрали законної сили. При цьому, за рішеннями судів: основний борг за договором позики складає 1 145 214 грн 00 коп., неустойка 787 334 грн 00 коп., яка визначена до стягнення також на підставі умов договору.

Саме на розмір заборгованості 1 932 548 грн 00 коп. (1 145 214 + 787 334) за період з 26 вересня 2019 року (наступний день після дати набрання судовими рішеннями законної сили) по 23 лютого 2022 року може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України. При цьому, кількість прострочених днів становить 882.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 3% річних 139 937 грн. 66 коп. та інфляційні втрати 378 656 грн 23 коп., а всього 518 593 грн 89 коп.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив з огляду на те, що на нараховані за ст. 625 ЦК України кошти 25 884 грн 74 коп. і, які стягнуті із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням суду, - в даному випадку нарахування за ст. 625 ЦК України нараховуватися не можуть, в іншому випадку це свідчить про недобросовісність кредитора.

Також не підлягали до задоволення позовні вимоги і в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 07 вересня 2022, виходячи зі змісту п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який зокрема передбачає звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України у період дії воєнного стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_2 адвокатом Яцюком М. В., порушено питання про скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному об`ємі.

Мотивація скарги зводиться до того, що матеріали справи не містять належний та допустимий доказ, а саме рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/11411/17, за сумою якого були здійснені розрахунки позивачем та сформовано ціну позову за оскаржуваним рішенням.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту імовірно порушеного права, оскільки розрахунок ціни позову не може бути здійснено із суми рішення суду за наявності договірних відносин між сторонами. Позивач, якщо вважає його право порушеним, має звернутися до суду із позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції за сумою, яка зазначена в договорі позики, але не за сумою в рішенні суду. Договір позики між позивачем та відповідачем діяв на момент звернення до суду, діє на даний час і доказів його припинення стороною позивача не надано.

Крім того автор скарги зазначив, що між сторонами немає деліктного зобов`язання за яким передбачено право на стягнення 3% річних та інфляційні витрати, а є грошове зобовязання щодо повернення позики.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Яцюка М. В. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 17 травня 2023 року на 10 год. 30 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні оголошено перерву до 18 травня 2023 року до 11 год. 30 хв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2019 року (справа № 711/11411/17) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 2 745 767 грн 99 коп., з яких: 1 145 214 грн сума боргу за договором позики, 258 84 грн 74 коп. 3% річних (ст. 625 ЦК), 1 574 669 грн 25 коп. неустойка (п.6.2 договору).

Вирішено питання про судові витрати та зустрічний позов про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду (а. с. 75-78).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено: зменшено розмір неустойки за порушення зобов`язань згідно із договором позики від 23 листопада 2016 року і стягнуто не 1 574 669 грн 25 коп., а 787 334 грн та, відповідно зменшено загальний розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів з 2 745 767 грн 99 коп. до 1 958 432 грн 74 коп. в решті рішення залишено без змін (а. с. 6-9).

Вказані судові рішення набрали законної сили.

23 жовтня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси Теслі В. В. виданий виконавчий лист, який звернутий до примусового виконання і на даний час знаходиться у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. (відкрите ВП 625468757) (а. с. 5).

Згідно довідки приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. від 07 вересня 2022 року на його виконанні перебуває ВП 625468757, з примусового виконання виконавчого листа Придіпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2019 року у справі № 711/11411/17 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 1 958 432 грн 74 коп., з яких 1 145 214 грн сума боргу за договором позики, 25 884 грн 74 коп. 3 % річних, 787 334 грн неустойка. Станом на 07 вересня 2022 року заборгованість за вказаним документом не погашена, стягнень не було.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року не повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Так, предметом даного спору є стягнення інфляційних витрат на 3% річних

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року оскаржено відповідачкою.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Крім того, ВС в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору).

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Матеріалами справи свідчать, що відповідач у справі ОСОБА_2 має не виконане грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , яке виникло за договором позики від 23 листопада 2016 року та на час звернення до суду, а саме 07 вересня 2022 року залишається не виконаним. За судовими рішеннями, що досліджувалося вище, основний борг за договором позики складає 1 145 214 грн 00 коп., а неустойка відповідно становить 787 334 грн 00 коп. визначена до стягнення на підставі умов договору.

Період за який позивач ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання становить з 26 вересня 2019 року по 07 вересня 2022 року.

Водночас, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час.

З огляду на вказані положення, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 по 07 вересня 2022 року.

Частково задовольняючи позов у цій частині місцевий суд виходив з позиції того, що період з якого може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України, починається з наступного дня після дати набрання судовим рішенням законної сили 26 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Крім того, слушно зазначив, що виходячи зі змісту правової позиції ВС викладеній у постанові ВП ВС від 08 листопада 2019 у справі № 127/15672/16-ц, стягнення відсотків річних та інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Розмір заборгованості з якої місцевим судом було здійснено нарахування по ст. 625 ЦК України в загальній сумі становить 1 932 548 грн 00 коп., яка складалася з 1 145 214 грн боргу та 787 334 грн неустойки.

Водночас, відповідно до правової позиції наведеній у справі № 914/712/16, яка приводилася судом вище та з урахуванням кількості прострочених днів, що в загальній кількості становлять 882, стягненню з відповідача підлягають 3% річних та інфляційні витрати, при цьому базою (основою) для нарахування яких є зокрема сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, а в даному випадку, виходячи зі змісту судових рішень, що набрали законної сили вона становить - 1 145 214 грн.

З огляду на вказане судова колегія приходить до висновку про зміну рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, зменшивши їх розмір з 378 656 грн 23 коп. до 224 388 грн 95 коп. та 3% річних, зменшивши їх розмір з 139 937 грн 66 коп. до 83 020 грн 17 коп.

Частково задовольняючи вимоги апеляційної скарги у вище наведеній частині, судова колегія відхиляє інші доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок ціни позову не може бути здійснено із суми визначеної рішенням суду за наявності договірних відносин між сторонами так як договір позики між сторонами продовжує діяти.

Оскільки як зазначено у постанові ВП ВС від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Доводи скарги про те, що позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат лише при наявності деліктних зобов`язань судова колегія також розцінює як неспроможні, з огляду на вище наведені правові позиції.

Відхиляє колегія і довід скарги стосовно невірно обраного способу захисту позивачем порушеного права, оскільки обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права викладений у змісті даного позову, цілком узгоджується з нормами ст. 16 ЦК України.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про зміну оскаржуваного рішення з мотивів наведених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Яцюка Максима Васильовича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати, зменшивши їх розмір з 378 656 грн 23 коп. до 224 388 грн 95 коп. та 3% річних з розміру 139 937 грн 66 коп. до 83 020 грн 17 коп.

В іншій частині, а саме в частині відмови у позові, рішення не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак