судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Стрільчука В. А.
справа № 690/649/21
провадження № 61-6973св22
за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2022 року.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 22 липня 2002 року вона працює у Ватутінській міській філії Черкаського обласного центру зайнятості на посаді провідного фахівця з профорієнтації відділу надання соціальних послуг. У листопаді 2021 року керівником Черкаського обласного центру зайнятості протиправно вимагалася від неї медична інформація щодо проходження вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також було повідомлено про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати в разі ненадання медичних документів, що підтверджуватимуть наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи наявності протипоказань щодо такого щеплення. 09 грудня 2021 року її ознайомлено з наказом № 288-К, яким її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09 грудня 2021 року на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до усунення причин відсторонення від роботи. Вважає оскаржуваний наказ незаконним, оскільки він порушує її конституційне право на працю та отримання винагороди за неї. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення її від роботи, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2022 року позовзадоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Черкаського обласного центру зайнятості від 09 грудня 2021 року № 288-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » Стягнуто з Черкаського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року в сумі 24 808,30 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскаржуваним наказом порушено права ОСОБА_1 , оскільки, вручивши їй повідомлення про необхідність подання перелічених у ньому документів та відсторонивши в подальшому її від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, відповідач фактично поклав на працівника обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові за законом. Крім того, вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. З огляду на вказане, через свій стан здоров`я, у вигляді відсутності протипоказань до вакцинації від COVID-19, ОСОБА_1 була позбавлена можливості заробляти собі на життя, тож фактично опинилася в гіршому становищі, ніж якби мала протипоказання до такої вакцинації. За наявних доказів та аргументів відповідач не довів, що обмежувальний захід у вигляді відсторонення позивача від роботи, який мав для неї негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої мети запобіганню зараженню коронавірусом SARS-CoV-2 працівників Ватутінської міської філії Черкаського обласного центру зайнятості та його відвідувачів, тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню як незаконний. Також наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2022 року апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості задоволено. Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2022 рокускасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що директор Черкаського обласного центру зайнятості, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх працівників Центру, який належить до переліку організацій у сфері управління центральних органів виконавчої влади, діяв у межах своїх повноважень і відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153, правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати, з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19. Тимчасове відсторонення позивача від роботи виправдовує суспільний інтерес, пов`язаний із забезпеченням безпеки життя і здоров`я громадян. Вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян цієї держави. Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2022 року за № 256/37592, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні. На підставі наказу Черкаського обласного центру зайнятості від 04 березня 2022 року № 74-к «Про зупинення дії наказу від 09 грудня 2021 року № 288-к» з 01 березня 2022 року зупинено дію оскаржуваного наказу та ОСОБА_1 допущено до роботи з 01 березня 2022 року.

У липні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Фаловської І. М., суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2022 року скасовано. Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 31 березня 2022 року залишено в силі. Стягнуто з Черкаського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у суді касаційної інстанції, в розмірі 1 816 грн.

З вищенаведеним рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 22 липня 2002 року ОСОБА_1 працює на посаді провідного фахівця з профорієнтації відділу надання соціальних послуг Ватутінської міської філії Черкаського обласного центру зайнятості.

Повідомленням від 16 листопада 2021 року № 18 про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19, за підписом директора Черкаського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 повідомлено про те, що з 09 грудня 2021 року запроваджується обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ), працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, підлягають обов`язковому профілактичному щепленню. Державний центр зайнятості та підпорядковані установи належать до переліку організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої распіраторної хвороби СОVID-19. Наказ МОЗ України № 2393 набирає чинності через один місяць з дня офіційного опублікування, а саме 09 грудня 2021 року. У разі наявності протипоказань згідно з Переліком медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595, працівник може надати відповідний медичний висновок за формою № 028-1/о. Якщо до 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 не надасть документа про обов`язкове щеплення, або документа, що підтверджує протипоказання для його проведення, з 09 грудня 2021 року вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати. При цьому період відсторонення від роботи не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати листка непрацездатності. ОСОБА_1 з повідомленням ознайомлена 17 листопада 2021 року та зазначила про незгоду з ним.

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 направила на адресу директора Черкаського обласного центру зайнятості заперечення щодо відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з наведенням мотивів та проханням не відстороняти її від роботи з указаних в повідомленні № 18 від 16 листопада 2021 року підстав.

Наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 09 грудня 2021 року № 288-к ОСОБА_1 відсторонена від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 04 березня 2022 року № 74-к «Про зупинення дії наказу від 09 грудня 2021 року № 288-к» з 01 березня 2022 року зупинено дію оскаржуваного наказу та допущено ОСОБА_1 до роботи з 01 березня 2022 року.

Згідно з довідкою про доходи № 11-17/3090, виданою 03 грудня 2021 року Черкаським обласним центром зайнятості, ОСОБА_1 за останні 2 місяці до відсторонення, тобто жовтень (20 робочих днів) та листопад (22 робочі дні) 2021 року, нараховано заробітну плату на загальну суму 18 944,62 грн.

При вирішенні цієї справи судом касаційної інстанції враховано висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Зокрема, процитовано такі правові позиції:

«Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

[…]Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак апеляційний суд залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи черговою по переїзду, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку».

Обґрунтовуючи свої висновки в цій справі, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що у справі, яка переглядається, відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не врахував, що застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їх виконання особисто контактувати з іншими людьми. Тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивача. За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання відсторонення від роботи незаконним, допустив позивача до роботи та стягнув з Черкаського обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року, проте помилився щодо мотивів такого рішення. Тому рішення місцевого суду в частині висновків про визнання відсторонення від роботи незаконним належить змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Висловлюючи свою незгоду з результатами касаційного розгляду, виходжу з такого.

Вимога щодо врахування роботодавцем при відсторонені працівника від роботи у зв`язку з його відмовою від обов`язкового щеплення проти COVID-19 таких критеріїв, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), в тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, в яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням, на рівні закону чи підзаконних нормативних актів не встановлювалася. Вперше така вимога сформульована як правова позиція у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, прийнятій після ухвалення в цій справі судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій.

Дотримання роботодавцем зазначених критеріїв при відсторонені позивача від роботи не було предметом доказування у справі. Про ці обставини не йшлося й у самій позовній заяві. Суди не могли враховувати ті обставини, про необхідність врахування яких висловилася Велика Палата Верховного Суду вже після ухвалення судових рішень в цій справі.

Скасовуючи постанову апеляційного суду у цій справі з посиланням на те, що цей суд не врахував, що застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, колегія суддів не звернула уваги на те, що позивач, яка є провідним фахівцем з профорієнтації, за характером своєї роботи безпосередньо має прямі та непрямі контакти з працівниками Ватутінської міської філії Центру зайнятості та насамперед з відвідувачами цього Центру. Зокрема, ОСОБА_1 , за покладеними на неї посадовими обов`язками, здійснює професійне консультування осіб, в тому числі надає індивідуальні профконсультації, з метою допомоги у виборі або зміні професії, виду діяльності з урахуванням індивідуально-психологічних характеристик, професійних інтересів, нахилів, стану здоров`я, особливостей життєвих ситуацій та потреби ринку праці, а тому у зв`язку з відмовою позивача від проходження щеплення від COVID-19 вона підлягала відстороненню від роботи. В цій ситуації виконуються умови для відсторонення працівника від роботи, встановлені у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, відмовляючись від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, позивач мала розуміти, що за відсутності такого щеплення вона наражала на небезпеку не лише себе, а й створювала загрозу для життя і здоров`я працівників Ватутінської міської філії Центру зайнятості та його відвідувачів. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалював над особистими правами, адже втручання держави у право на повагу до приватного життя мало об`єктивні підстави, було нагальним, обґрунтованим та виправданим. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27, 49 Конституції України.

Держава, встановивши відсторонення певних категорій працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я, зокрема, осіб, які отримують профорієнтаційні послуги. Право позивача на працю у Центрі зайнятості було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона відмовилася від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Якщо ж у суду касаційної інстанції не було достатніх відомостей про характер роботи позивача для того, щоб визначитися, чи має вона прямі соціальні контакти з особами, які потребують професійної орієнтації, необхідно було скасувати оскаржуване судове рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з`ясування цим судом зазначених обставин.

Підсумовуючи викладене, вважаю, що оскаржуване судове рішення належало залишити без змін або ж, виходячи з мотивів суду касаційної інстанції, скасувати його з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. А. Стрільчук