Провадження 2-др/127/146/23
23 листопада 2023 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Борисюк І.Е.,
за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог за заявою адвокатів позивачки,-
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про захист авторських прав та відшкодування моральної шкоди.
07.11.2023 у вищевказаній справі було ухвалено рішення.
Адвокати позивачки до закінчення судових дебатів у справі заявили про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачці п`ятиденний термін після ухвалення рішення (до 13.11.2023) для надання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання.
У строк встановлений судом адвокатом позивачки Маленком О.В. було надано суду докази щодо розміру понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому ч. 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.
В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки учасниками справи суду не повідомлено.
У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи вищевказане та положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність учасників справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).
Дослідивши докази понесення позивачкою судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.
Рішенням суду у даній цивільній справі від 07.11.2023 позовні вимоги було задоволено частково: визнано дії ОСОБА_2 щодо використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «ІНФОРМАЦІЯ_5» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «ІНФОРМАЦІЯ_6» такими, що порушують особисті немайнові та майнові авторські права ОСОБА_1 ; заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії, що порушують авторське право ОСОБА_1 , а саме: використання творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторства ОСОБА_1 будь-якими способами; зобов`язано ОСОБА_2 опублікувати за власний рахунок в засобах масової інформації - газеті «Голос України» відомості про допущені нею порушення авторського права ОСОБА_1 на твори « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторства ОСОБА_1 та судове рішення щодо цих порушень; усі піратські примірники творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторства ОСОБА_1 щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права, а також усі кліше, матриці, форми та інші предмети за допомогою яких відтворюються примірники відповідних творів, та матеріали і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення - вилучити та знищити за рахунок ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за порушення авторського права компенсацію в розмірі 134 200, 00 гривень та моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 до Державного бюджету України штраф у розмірі 14 420, 00 гривень; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі.

У позові адвокатом позивачки на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було наведено попередню (орієнтовну) суму судових витрат на професійну правничу допомогу - 45 000, 00 гривень.

На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому провадженні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатами позивачки було заявлено витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу, а адвокатом відповідачки повідомлено про відсутність у відповідачки будь-яких судових витрат.

Надаючи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк із дотриманням порядку їх надання (надано докази направлення відповідачці), адвокат позивачки просив стягнути з відповідачки на користь позивачки 40 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що 09.01.2023 між ОСОБА_1 та Адвокатським обєднанням «Юридична компанія «Інтерлегум» було укладено договір про надання правової допомоги № 01-09/01/23, на підставі якого було видано ордери адвокатам Маленку О.В. і Зерову К.О. (т. 1 а.с. 4, 54, т. 2 а.с. 36зв. - 37, 39)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Маленко О.В. і Зеров К.О. є адвокатами, здійснюють адвокатську діяльність на підставі свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000889 і серії ЖТ № 001335, виданих 15.03.2018 і 28.10.2022, відповідно.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження виконання адвокатами АО умов вищевказаного договору, суду надано завдання клієнта № 2 від 24.05.2023 та акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.11.2023. (т. 2 а.с. 36, 39зв.)

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги № 01-09/01/23 від 09.01.2023, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що вартість правової допомоги АО обумовлюється у завданні клієнта (п. 4.13 договору). Із завдання клієнта № 2 від 24.05.2023 вбачається узгодження розмір винагороди (гонорару) - 40 000, 00 гривень, а також визначення, що саме, тобто які послуги, включає у себе вказаний гонорар. (т. 2 а.с. 36)

Згідно умов договору позивачка зобов`язалась сплатити АО гонорар в наступному порядку: 10 000, 00 гривень - аванс, протягом 3 днів з дати підписання вищевказаного завдання; 30 000, 00 гривень - протягом 3 днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару АО іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На виконання умов договору про надання правової допомоги № 01-09/01/23 від 09.01.2023 позивачкою було сплачено АО аванс в сумі 10 000, 00 гривень, що підтверджується інформацією про зарахування коштів № @2PL850646 від 24.05.2023. (т. 2 а.с. 38)

Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки в даному випадку, договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачу.

На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03).

Судом встановлено, що завданням клієнта № 2 від 24.05.2023 до договору про надання правової допомоги № 01-09/01/23 від 09.01.2023 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим.

Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним.

Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Матеріали справи не містять клопотання відповідачки та/або її адвоката про зменшення витрат позивачки на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні. Водночас у своєму відзиві та запереченнях на відповідь на відзив адвокат відповідачки послався на неспівмірність заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, обгрунтовуючи свої доводи практикою Верховного Суду.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Як встановлено судом, договором про надання правової допомоги № 01-09/01/23 від 09.01.2023 та завданням клієнта № 2 від 24.05.2023 до цього договору чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим. Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним. Надання адвокатських послуг позивачці, зокрема підтверджується матеріалами справи. Судом прийнято до уваги, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації і захисту прав та інтересів клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатами позивачки на участь у судових засіданнях було витрачено загалом 5 год. 44 хв. (09.10.2023 з 15 год. 02 хв. до 16 год. 27 хв. - 1 год. 25 хв.; 07.11.2023 з 10 год. 00 хв. до 12 год. 02 хв. і з 14 год. 09 до 14 год. 13 хв. - 2 год. 06 хв.); 26.09.2023 засідання було відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи. При цьому судом враховано, що участь у судових засіданнях являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката(-ів) до цього засідання та безпосередню участь у судових засіданнях.

Суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, навіть приймаючи до уваги складність цієї справи. Крім того, оцінка дій адвокатів, як то вбачається з матеріалів справи, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії хоч і вимагали певного обсягу юридичної і технічної роботи, однак не потребували вивчення значного обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є занадто значними. Також судом враховано поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового врегулювання спору.

При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між АО та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у заявленій позивачкою сумі (40 000, 00 гривень) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який є співмірним у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, становить 25 000, 00 гривень, який і підлягає розподілу між сторонами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 055, 00 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (84, 22 % (судом задоволено 100 % вимог немайнового характеру, що становлять 71, 43 % від усіх позовних вимог + 44, 77 % вимог майнового характеру, які становлять 28, 57 % від усіх позовних вимог і, відповідно, 12, 79 % від усіх задоволених майнових вимог (71, 43 % + 12, 79 %). Решту витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачкою.

Як встановлено рішення суду від 07.11.2023, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 055, 00 гривень.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення складено 23.11.2023.

Суддя: