Ухвала

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 582/174/22

провадження № 61-6461ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Недригайлівської селищної ради Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Недригайлівський речовий ринок», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та тримісячного середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Недригайлівської селищної ради Сумської області про стягнення 375 582,00 грн заборгованості по заробітній платі, 106 016,43 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 77 079,60 грн тримісячного середнього заробітку, передбаченого контрактом за його дострокове розірвання.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Недригайлівської селищної ради Сумської області на користь ОСОБА_1 375 582,00 грн заборгованості по заробітній платі та 106 016,43 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Недригайлівської селищної ради Сумської області на користь держави 992,40 грн судового збору.

Стягнуто з Недригайлівської селищної ради Сумської області на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору та 9 061,60 грн витрат за проведення судово-економічної експертизи.

Постановою Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу Недригайлівської селищної ради Сумської області задоволено.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 грудня 2022 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що Недригайлівська селищна рада не може бути належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до пункту 3.7 статуту КП «Недригайлівський речовий ринок», підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями селищної ради, а остання не несе відповідальності за зобов`язанням підприємства. Місцевий суд не звернув увагу, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, не роз`яснив позивачу право на заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення останнього як співвідповідача та наслідки не вчинення цих процесуальних дій.

У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки вона відправлена до Верховного Суду 26 квітня 2023 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови було направлено заявнику 27 березня 2023 року, про що надає відповідні докази.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Недригайлівська селищна рада Сумської області є неналежним відповідачем у справі, застосувавши норму права без врахування висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року рішенням сесії Недригайлівської селищної ради створено юридичну особу КП «Недригайлівський речовий ринок» та затверджено її Статут.

Згідно з пунктом 1.1 Статуту КП «Недригайлівський речовий ринок» засноване на селищній комунальній власності. Власником підприємства є Недригайлівська селищна територіальна громада в особі Недригайлівської селищної ради.

Згідно з пунктом 2.1 Статуту, підприємство створене з метою отримання прибутку та надання послуг населенню в галузі торгівлі. Майно підприємства є власністю Недригайлівської селищної територіальної громади і закріплюється за ним на праві повного господарського відання (пункт 4.2 Статуту).

Пунктом 6.2 Статуту передбачено, що призначення директора на посаду та звільнення здійснюється розпорядженням селищного голови, шляхом укладення з ним контракту, в якому визначається строк найму, права, обов`язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Директора підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених контрактом та чинним законодавством.

13 грудня 2016 року розпорядженням голови Недригайлівської селищної ради № 231-К ОСОБА_1 було призначено на посаду директора КП «Недригайлівський речовий ринок» за контрактом.

Наказом № 1-к комунального підприємства Недригайлівської селищної ради «Недригайлівський речовий ринок» від 16 грудня 2016 року призначено ОСОБА_1 на посаду директора цього підприємства з 16 грудня 2016 року з посадовим окладом згідно укладеного контракту.

16 грудня 2016 року між власником підприємства - Недригайлівською селищною радою в особі селищного голови Остапчука І. В. та ОСОБА_1 як керівником було укладено контракт.

30 грудня 2020 року розпорядженням селищного голови Недригайлівської селищної ради № 199-К контракт від 16 грудня 2016 року було припинено та звільнено ОСОБА_1 з посади директора ринку на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

30 грудня 2020 року та 15 січня 2021 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з претензіями щодо виплати належних сум щодо розпорядження № 199-К від 30 грудня 2020 року та щодо виплати коштів згідно умов контракту.

Не погодившись зі звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом трудових прав.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі № 582/41/21 визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Недригайлівської селищної ради Волкова К.В. від 30 грудня 2020 року № 199-К та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Недригайлівський речовий ринок».

Позовні вимоги у цивільній справі № 582/41/21 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не заявлялись, тому судом не розглядались, проте у вказаному рішенні судом роз`яснено про право позивача звернутись до суду з відповідним позовом.

На виконання вказаного рішення суду 14 квітня 2021 року розпорядженням селищного голови № 98-К скасовано розпорядження № 199-К від 30 грудня 2020 року та поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді директора комунального підприємства, прийнято рішення про нарахування та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 відповідач не виплатив.

Листом від 10 вересня 2021 року Недригайлівська селищна рада повідомила позивачу про закінчення строку дії контракту від 16 грудня 2016 року з 17 грудня 2021 року, тобто про припинення трудових відносини між сторонами без подальшої пролонгації дії контракту.

08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з претензією про виплату матеріального забезпечення.

Наказом директора комунального підприємства «Недригайлівський речовий ринок» ОСОБА_1. від 10 грудня 2021 року № 2-к розірвано контракт та складено повноваження директора, про що повідомлено Недригайлівську селищну раду.

Розпорядженням Недригайлівського селищного голови від 10 грудня 2021 року № 229-К припинено дію контракту від 16 грудня 2016 року та звільнено ОСОБА_1 з посади директора комунального підприємства «Недригайлівський речовий ринок» з 16 грудня 2021 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою по виплату заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що пред`явлення вимог про стягнення заробітної плати до Недригайлівської селищної ради Сумської області порушує вимоги статті 51 ЦПК України, оскільки позивач був зарахований до штату саме КП «Недригайлівський речовий ринок», яке, відповідно до статуту, не несе відповідальності за зобов`язаннями селищної ради.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц, провадження № 61-25288своцс18, наведено такі висновки щодо застосування норм права.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Нормами ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин - можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Водночас територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, у свою чергу, не відповідають за зобов`язаннями відповідно територіальних громад.

Cтаття 78 ГК України визначає, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Стаття 77 ГК України прямо не встановлює повну субсидіарну відповідальність територіальної громади за зобов`язаннями створеного нею комунального унітарного підприємства, оскільки нею врегульовані питання особливостей здійснення господарської діяльності, а не питання підстав та меж відповідальності за усіма зобов`язаннями підприємства.

Тлумачення статей 74, 75 ГК України дозволяє зробити висновок, що комунальне комерційне підприємство володіє своїм майном на праві повного господарського відання та є самостійним у здійсненні господарської діяльності, в тому числі, із заробітної плати, за рахунок майна, закріпленого за таким підприємством на праві господарського відання, якщо інше не встановлено статутними документами цього товариства. У разі незаконності дій власника щодо належного такому підприємству майна, воно має право на захист своїх речових прав на майно від дій власника.

Отже, аналізуючи зазначені норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що за загальним правилом у разі недостатності коштів у комунального унітарного комерційного підприємства для відповідальності за своїм зобов`язанням, пов`язаним із господарською діяльністю, орган, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за господарськими зобов`язаннями цього підприємства (частина сьома статті 77 ГК України).

Комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно.

Встановивши, що позов пред`явлено до органу місцевого самоврядування, який, відповідно до норм ЦК України та статуту підприємства, не несе відповідальність за зобов`язаннями КП «Недригайлівський речовий ринок» як комерційного підприємства, врахувавши, що посада позивача була саме в штаті підприємства, позивач отримував заробітну плату на підприємстві і саме воно повинно провести повний розрахунок з позивачем згідно розпорядження селищного голови, дійшов обґрунтованого висновку, який узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц, провадження № 61?25288своцс18, про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Посилання заявника щодо неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц колегія суддів не враховує, оскільки висновок апеляційного суду не суперечить правовій позиції, викладеній у вказаних судових рішеннях.

Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Недригайлівської селищної ради Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Недригайлівський речовий ринок», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та тримісячного середнього заробітку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян