Справа № 489/2014/22
Номер провадження 2/489/532/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про поділ майна подружжя

встановив

В липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час шлюбу з відповідачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 05.12.2003 було придбано квартиру за вище вказаною адресою, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_4 . Вказана квартира була придбана за ціною 52237,00 грн. До моменту придбання спільної квартири, під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу №955 від 15.10.2003 позивачем було продано 1/2 частку двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві власності до реєстрації шлюбу, за 18550,00 грн. і через незначний проміжок часу ці грошові кошти в повному обсязі були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_3 . На придбання квартири, вартістю 52237,00 грн. подружжям було витрачено: 33687,00 грн - грошові кошти, набуті подружжям за час перебування у шлюбі та 18550,00 грн - грошові кошти від продажу позивачем 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала йому на праві власності. Позивач зазначає, що 1/2 частка грошових коштів, які набуті подружжям за час перебування у шлюбі становить 16843,50 грн. (1/2 частка від 33687,00 грн). Позивач вважає, що фактичний розмір коштів, які були витрачені для придбання спірної квартири і належали йому особисто становить 35393,50 грн., що складає 67,755% від загальної вартості, тобто 2/3 частки від вартості квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з вище викладеним наявна підстава для відступлення від загального правила про рівність часток подружжя, враховуючи його інтереси, що заслуговують на увагу та визнання за ним 2/3 ідеальні частки квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 подала до суду відзив в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та в їх задоволенні просить відмовити. Про існування договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала позивачу на праві власності дізналася із позовної заяви. Кошти на придбання квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 взяла у позику у своєї матері ОСОБА_5 в розмірі 9800 доларів США, про що є розписка від 05.12.2003 (на момент написання розписки ця сума еквівалентна 52237,00 грн.). В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач витратив отримані ним кошти саме на придбання спірної квартири. При цьому, у разі якщо спірна квартира купувалась, в тому числі, за особисті кошти ОСОБА_1 , то не було жодних перешкод для зазначення цих обставин безпосередньо в тексті договору купівлі-продажу спірної квартири. Також, відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки моментом початку перебігу строку позовної давності є момент коли ОСОБА_1 міг та повинен був дізнатись про невизнання свого права власності на спірне майно, тобто з моменту звернення ОСОБА_4 з позовом до Ленінського районного суду м. Миколаєва, коли остання вчинила дії, які зумовили потребу захисту прав позивача, тобто з 31.01.2017, а відповідно сплив 01.02.2020 і позивачем не надано жодних доказів існування будь яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі позивачу для своєчасного звернення до суду за захистом свого права.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що надана відповідачем розписка є підробленою, відображає обставини, яких на справді не існувало, тому не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом по справі. Грошові кошти, якими позивач розраховувався за придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 належали йому і знаходилися в нього. У батьків відповідача станом на 05.12.2003 не було та не могло бути такої суми грошових коштів. У розписці, наданій ОСОБА_4 , зазначено про те, що остання ніби то взяла в борг суму в іноземній валюті в розмірі 9800,00 доларів, що еквівалентно 52237,00 грн., але станом на 05.12.2003 норми, яка б передбачала зазначення еквіваленту в цивільному законодавстві ще не існувало. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2017 у справі №489/469/17 судом було встановлено, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і це рішення відповідач не оскаржував. Під час укладення договору купівлі-продажу 05.12.2003 ОСОБА_4 жодним чином не повідомила нотаріуса, що квартира купується нею в приватну власність. ОСОБА_4 не могла повернути грошові кошти, які брала в борг у матері після того, як отримала кошти за договором купівлі-продажу від 23.11.2004, оскільки продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_4 було вчинено за 6432,00 грн., а борг за розпискою складав суму еквівалентну 52237,00 грн.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, то позивач зазначив, що з моменту придбання спірної квартири і до теперішнього часу він із сином відкрито, безперешкодно і безперервно проживають в спірній квартирі, що свідчить про безпосередню реалізацію ним таких складових права власності, як користування та володіння майном. Натомість, відповідач в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає із травня 2015 року, тобто не користується нею і не здійснює її утримання, що свідчить про втрату нею зв`язку із об`єктом права власності. Позивач вважає, що перебіг строку позовної давності за його вимогами стосовно поділу майна подружжя не почався до моменту відмови відповідача в поділі майна відповідно до часток, які запропоновані ОСОБА_1 .

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_4 свідчить про те, що вона повернула грошові кошти, які брала в борг. Якщо позивач вважає, що надана відповідачем розписка є підробленою, то він має право просити суд про проведення судово-технічної експертизи такого доказу. Припущення позивача щодо відсутності у ОСОБА_5 грошових коштів для надання їх в борг, а також припущення щодо відсутності грошових коштів для погашення боргових зобов`язань у ОСОБА_4 спростовуються оригіналом боргової розписки та не мають правового значення для вирішення даної справи. Твердження позивача, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири він розраховувався і діставав кошти зі свого гаманця, є голослівним, доказів цього позивачем не надано. Крім того, ОСОБА_4 зверталась з позовною заявою про виселення позивача із спірної квартири, тобто не заперечувала його право власності на вказане майно та мала намір його виселити. ОСОБА_1 дізнався 31.01.2017 про те, що його права на спірну квартиру не визнаються відповідачем. Позивачем обґрунтування неспівмірності витрат не доведено, не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування витрат, понесених ОСОБА_4 на правничу допомогу.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що у разі поділу спільного майна подружжя, воно ділиться в рівних частках. Позивачем та його представником не надано належних доказів того, що за позивачем необхідно визнати право власності на більшу частку квартири АДРЕСА_3 .

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносин.

Згідно з копією рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2016 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який був зареєстрований 06.09.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис №621.

Відповідно до копії договору №955 від 15.10.2003, який зареєстрований на ТБ "Українська Біржа Нерухомості " ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_7 купила 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відчужувана 1/2 частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого ТБ "Українська Біржа Нерухомості", №1734963 від 23.11.1999, зареєстрованого в Миколаївському БТІ за №17656. 1/2 частина квартири продана за 18550 грн, які отримані продавцем до підписання договору.

Згідно з розпискою від 05.12.2003 ОСОБА_4 взяла у своєї матері ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 9800 доларів США (еквівалентно 52237,00 грн.) на придбання собі квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти зобов`язалася повернути.

05.12.2003 між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка діяла за себе та свого сина ОСОБА_9 (продавці) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., зареєстрований Миколаївським БТІ, зареєстрований в реєстрі за №8867, відповідно до копії якого продавці продали, а покупець купила квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з 3-х кімнат житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 68,1 кв.м. Цей продаж вчинено за 52237 грн. 00 коп., які продавці одержали від покупця до підписання цього договору.

З копії довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданої Миколаївським міжміським бюро технічно інвентаризації від 25.12.2003, номер витягу 2427075 вбачається, що ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 (номер запису 17520 в книзі 100) на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2003.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №4536, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_11 купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Цей продаж вчинено за 6432 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору.

З копії довідок про реєстрацію місця проживання особи № 23038-07-05 від 15.03.2021, № 23038-07-05 від 15.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 з 06.07.2004 по теперішній час (станом на дату складення довідок) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії висновку оцінювача №0009н-22 від 07.02.2022, виготовленого ТОВ "КГ "АНАЛІТИК-КАПІТАЛ", ринкова (оціночна) вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_3 станом на 04.02.2022 (без урахування ПДВ) складає 1027220,00 грн.

У зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_3 набута 05.12.2003, тому до спірних правовідносин застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім`ю (далі - КпШС).

Згідно з ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є

власністю кожного з них.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ст. 28 КпШС).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" №16 від 12.06.1998 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Зазначені вимоги Кодексу про шлюб та сім`ю України, Сімейного кодексу України, кореспондуються з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, за якою набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч.2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 644/9569/18 від 03.11.2021 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 595/970/20 від 15.06.2021).

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорах (справа №644/9569/18 від 03.11.2021, справа №755/21188/15-ц від 01.04.2020, справа №467/478/17 від 26.02.2020), в яких Верховний Суд роз`яснив, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не погоджується з доводами відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки навіть після розірвання шлюбу позивач продовжує проживати у квартирі, тобто його право не порушено.

Доводи позивача про те, що відповідач в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає із травня 2015 року, тобто не користується нею і не здійснює її утримання, не є підставою для припинення права власності відповідача на вказану квартиру.

Як пояснив в судовому засіданні позивач та його представник, 15.10.2003 позивачем було відчужено 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а в листопаді 2003 року, тобто відразу після відчуження, сторони намагалися придбати квартиру АДРЕСА_3 , однак договір купівлі-продажу укладено не було у зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на відчуження спірної квартири і, як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 05.12.2003, такий дозвіл було надано 28.11.2003.

Крім того, суд критично ставиться до розписки, наданої відповідачем, оскільки враховуючи зовнішній вигляд розписки та те, що сума грошових повністю (52237,00 грн.) співпадає з вартістю квартири АДРЕСА_3 , що викликає сумніви у суду в тому, що ця розписка дійсно була складена 05.12.2003, тобто в день придбання спірної квартири. Окрім цього, розписка видана відповідачем її матері, тобто дуже близькому родичу, така розписка за словами представника відповідача зберігалась матір`ю або відповідачем протягом двадцяти років.

Суд погоджується з доводами позивача та вважає, що сума грошових коштів, яка була витрачена ОСОБА_1 на придбання квартири АДРЕСА_3 складає 35393,50 грн., з яких: 16843,50 грн. - 1/2 частка від розміру спільних сумісних грошових коштів 33687,00 грн. витрачених на придбання нерухомості; 18550,00 грн. - особисті приватні кошти, отримані від продажу 15.10.2003 належної позивачу до шлюбу на праві особистої приватної власності 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за 52237,00 грн., то 35393,50 грн. складає 2/3 вартості цієї квартири.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу майна, придбаного в період шлюбу, право власності на 2/3 частки об`єкта житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 3524555, номер запису про право власності 17520 в книзі 100 внесений на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номером 8867 від 05.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В.).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16 від 27.06.2018 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем та його представником не надано докази, які б свідчили про оплату витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги (квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), тобто витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, а тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Крім того, витрати, пов`язаних із оцінкою предмета спору, також позивачем документально не підтверджені, тому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 6848 грн. 13 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-268 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу майна, придбаного в період шлюбу, право власності на 2/3 частки об`єкта житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 3524555, номер запису про право власності 17520 в книзі 100 внесений на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номером 8867 від 05.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 6848 грн. 13 коп. (шість тисяч вісімсот сорок вісім гривень тринадцять копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.05.2023.

Суддя В. В. Кокорєв