Єдиний унікальний номер 341/2615/23
Номер провадження 2-о/341/180/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. ознайомився з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Бурштинської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

встановив:

Представниця ОСОБА_3 в інтересах заявника ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій просить визнати ОСОБА_2 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту заяви заявник ОСОБА_1 є родичем ОСОБА_2 , з якою проживає разом як одна сім`я по АДРЕСА_1 . Рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (дідусь дружини заявника) зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає. Заявник зазначає, що з часу реєстрації його шлюбу з ОСОБА_5 вони проживають разом із тіткою дружини ОСОБА_2 , разом ведуть спільне господарство, мають спільний побут. ОСОБА_2 хворіє, є інвалідом І «А» групи інвалідності з дитинства довічно. У зв`язку із захворюванням вона потребує стороннього догляду і нагляду, про що свідчить довідка до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 887323. Також, зазначає, що заявник впродовж останніх п`яти років постійно доглядає за ОСОБА_2 , опікується нею, утримує її матеріально, оскільки остання не може правильно орієнтуватись та оцінювати прості життєві ситуації, не розуміє своєї поведінки, проявляє агресію.

Надаючи правову оцінку вказаній заяві та доданим до неї матеріалам, суддя дійшов висновку про те, що заява підлягає поверненню, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що із заявою про визнання особи недієздатною з одночасним призначення такій особи опікуна, можуть звернутися члени сім`ї фізичної особи, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною, її близькі родичі, орган опіки та піклування, заклад з надання психіатричної допомоги.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Приписами статті 2 Сімейного кодексу України визначено, що сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Відповідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною першою статті 71 ЦПК України визначено осіб, які належать до членів сім`ї чи близьких родичів, а саме - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 є родичем ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_2 є сестрою діда дружини ОСОБА_1 .

Суд констатує, що у розумінні викладеного вище ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_2 . Тобто, вони не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 вважає себе членом однієї сім`ї із ОСОБА_2 .

Отже, чинним законодавством визначено, що член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що грунтується на шлюбі, кровному спорідненні, усиновленні, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Тобто, зміст викладених вище положень сімейного і цивільного законодавства, позицій Конституційного Суду України та Верховного Суду дають підстави для висновку про те, що критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є не лише спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, а й наявність кровного споріднення між особами (окрім подружжя, вітчима, мачухи; опікунів, піклувальників, пасинка, падчерки, близьких родичів дружини (чоловіка)).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади підтверджується, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, установлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за спільною адресою. При цьому ОСОБА_1 зареєстрував своїм місцем проживання будинок АДРЕСА_1 лише 30.08.2023.

Належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають разом і є членами однієї сім`ї у сімейно-правовому аспекті, що відносини між ними підпадають під регулювання приписів Сімейного кодексу України, до заяви не додано.

Факт реєстрації за однією адресою не свідчить про наявність між особами взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного побуту, наявність у них спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги.

Тобто, матеріали справи не містять доказів того, що заявник та ОСОБА_2 спільно проживають, пов`язані спільним побутом та ведуть спільне господарство, беруть участь у спільних витратах, мають взаємні права та обов`язки, та між ними є відносини, які притаманні членам однієї сім`ї.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вважаю, що до матеріалів справи не долучено доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є членами однієї сім`ї у розумінні статті 3 СК України.

Також, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналіз приписів указаних норм ЦПК України дає підстави для висновку про те, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать саме про хронічний і стійкий психічний розлад такої особи, внаслідок чого ця особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому наявність таких обставин повинна бути обґрунтована посиланням на докази, що їх підтверджують.

До заяви долучено довідку до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 887323, у якій зазначено групу інвалідності - «перша А». Водночас до матеріалів заяви не додано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання взагалі, зокрема стійкого, хронічного розладу. Указана довідка до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 887323 таких даних не містить.

Отже, суд встановив відсутність даних, які можуть бути підставою для звернення до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Підсумовуючи викладене, заява і додані до неї матеріали не містять даних, які б давали судді підстави вважати, що ОСОБА_1 є тією особою, яка відповідно до вимог частини третьої статті 296 ЦПК України може звертатись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною.

З огляду на викладене, вважаю, що заявник ОСОБА_1 не має процесуальної дієздатності щодо звернення до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною, оскільки їх родинні/сімейні відносини не підтверджені, і тому заява підлягає поверненню заявнику.

Правильність застосування у таких випадках положень пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України підтверджена постановою Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 130/2391/18, у якій зазначено, що суд першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про повернення заяви заявнику, оскільки заяву про визнання особи недієздатною подано особою, яка не є членом сім`ї або близьким родичем такої особи.

Керуючись ст. ст. 185, 294, 296, 352-355 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Бурштинської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, повернути.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ