ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 631/113/21 Номер провадження 22-ц/814/438/23Головуючий у 1-й інстанції Трояновська Т.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Лобова О.А., Пилипчук Л.І., при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційній банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Гребенюк Олександр Сергійович, який діє на підставі довіреності № 3084-К-Н-О від 11 серпня 2020 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2012 року у розмірі 13755 гривень 76 копійок та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 29 травня 2012 року.

Відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Як вказав представник позивача, формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою ОСОБА_2 підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Також, на переконання сторони позивача, свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору про надання банківських послуг підтверджується фактом користування ОСОБА_2 картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 гривень 00 копійок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Представник банку вказав, що виконання ОСОБА_2 . Договору про надання банківських послуг вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за їх користування.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором про надання банківських послуг та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 були порушені зобов`язання, встановлені договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту за користування кредитними коштами, у відповідача станом на 07 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18699 гривень 48 копійок, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 13755 гривень 76 копійок, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України у сумі 4943 гриві 72 копійки.

Оскільки позичальником ОСОБА_2 так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2012 року у розмірі 13755 гривень 76 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 2270 гривень 00 копійок.

З даним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_2 адвокат Мякота Т.М., подавши апеляційну скаргу, в якій просив рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, без належного дослідження доказів по справі, без встановлення відповідності обставин справи наявним доказам у справі, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач у справі у травні 2012 року не звертався до банку із анкетою-заявою про отримання кредитної картки та не отримував кредиту у банку.

Крім того, посилається на те, що позивач у справі не надав доказів укладення кредитного договору, визначення терміну його дії в порядку і спосіб, визначений нормами права, окрім терміну дії, зазначеного в Умовах та правиах кредитування.

Скаржник також посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що виписка по особовому рахунку є належним доказом, оскільки така виписка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконани за день операцій.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов`язань за кредитним договором від 29 травня 2012 року у відповідача станом на 07 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 699 гривень 48 копійок, з яких: 13 755 гривень 76 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 943 гривні 72 копійки - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України. Вказаний розрахунок заборгованості стороною відповідача у встановленому законом порядку не спростовано, власного розрахунку суму заборгованості суду не надано.

Місцевий суд вказав, що враховуючи той факт, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів, тобто стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13755 гривень 76 копійок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір без номеру шляхом підписання ОСОБА_2 . Анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», за змістом якої останній погодився з тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а. с. 27).

Тобто, з 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, однак межі кредитного ліміту в даній Анкеті - заяві не вказані.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.

Суд першої інстанції вказав, що крім мотивів, викладених вище, він також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» кредитну картку № НОМЕР_1 - дата відкриття 11 січня 2014 року, термін дії до 07/2017 року; та кредитну картку № НОМЕР_2 - дата відкриття 25 квітня 2017 року, терміном дії до 04/2021 року. Наведене підтверджено наданою позивачем довідкою (а. с. 26).

При цьому, вказана вище Анкета - заява підписана відповідачем 29 травня 2012 року, а кредитна картка за цією Анкетою видана та активована 11 січня 2014 року та й розрахунок заборгованості і виписка по рахунку надані, починаючи з січня 2014 року.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2 (а. с. 25) вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 11 січня 2014 року; 11 січня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 700 гривень 00 копійок, 20 червня 2017 року - кредитний ліміт збільшився до 5 000 гривень 00 копійок, 04 червня 2017 року - кредитний ліміт збільшився до 10 000 гривень 00 копійок, 21 березня 2019 року - кредитний ліміт зменшився до 0 гривень 00 копійок.

Таким чином, із наданих позивачем доказів встановлено, що ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до пункту 1.6.1 та пункту 1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях банку.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або з «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання Договору виконавши умови пункту 2.1.5.4 Договору, які передбачають погашення перед банком заборгованості, у тому числі і заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово інформувати банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання.

В разі невиконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту за договором (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку (пункт 2.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг»).

Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу. Проте відповідачем, ОСОБА_2 , були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 11 - 19). Таким чином, умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту відповідачем порушені.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов`язань за кредитним договором від 29 травня 2012 року у відповідача станом на 07 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 699 гривень 48 копійок, з яких: 13 755 гривень 76 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 943 гривні 72 копійки - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказаний розрахунок заборгованості стороною відповідача у встановленому законом порядку не спростовано, власного розрахунку суму заборгованості суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи кредитодавець на свій розсуд вирішив стягнути з відповідача частину суму заборгованості за кредитом у розмірі простроченого тіла кредиту. Таким чином заборгованість до стягнення складає 13755 гривень 76 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що з моменту укладання кредитного договору від 29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку.

У статті 526 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом із тим, згідно з частиною 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 наведеного вище Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України регламентовано, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з часиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із матеріалів справи вбачається, що в Анкеті - заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

В даній справі банком не заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за нараховані відсотки, штраф і пеню, а лише про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Як убачається з матеріалів справи між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем склалися кредитні правовідносини, за якими ОСОБА_2 надано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 07/2017 року. Вказана картка активована 11 січня 2014 року. Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору отримав, в тому числі картку № НОМЕР_2 , терміном дії до 04/2021 року.

З виписки про рух коштів по рахунку відкритого на ім`я відповідача вбачається, що вказаними кредитними картками № НОМЕР_1 , терміном дії до 07/2017 року та № НОМЕР_2 , терміном дії до 04/2021 року ОСОБА_2 активно користувався, починаючи з 11 січня 2014 року по 25 грудня 2018 року (а. с 20 - 24).

Так, за вказаний період було проведення ряд банківських операцій: оплата послуг, зняття готівкових коштів, поповнення рахунку через термінали, погашення заборгованості, переказ коштів та ін.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що виписка по особовому рахунку є належним доказом, оскільки така виписка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що кредитні картки № НОМЕР_1 , терміном дії до 07/2017 року та № НОМЕР_2 , терміном дії до 04/2021 року, були фактично отримані відповідачем.

Із матеріалів справи не вбачається, що наведені вище кредитні картки були видані іншій особі, ніж ОСОБА_2 , як і відсутні докази того, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений інший кредитний договір, на виконання умов якого і були видані вищевказані кредитні картки.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів, тобто стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13755 гривень 76 копійок.

Доводи апелянта щодо того, що він у травні 2012 року не звертався до банку із анкетою-заявою про отримання кредитної картки та не отримував кредиту у банку, суд відхиляє через те, що дане твердження спростовується матеріалами справи, а саме копією підписаної «Анкеты-заявления о присоединении к Условиям и Правилам представления банковских услуг в ПриватБанке» (а.с.27).

Аргумент скаржника щодо того, що позивач у справі не надав доказів укладення кредитного договору, визначення терміну його дії в порядку і спосіб, визначений нормами права, окрім терміну дії, зазначеного в Умовах та правиах кредитування, суд не бере до уваги, адже із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 29.05.2012 року. В подальшому із банківської виписки вбачається, що ОСОБА_2 за період з 11.01.2014 року по 24.12.2018 року було здійснено ряд банківських операцій: оплата послуг, зняття готівкових коштів, поповнення рахунку через термінали, погашення заборгованості, переказ коштів тощо, що свідчить про визнання існування між ним, ОСОБА_2 та банком, АТ КБ «ПриватБанк» кредитних договірних відносин.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що виписка по особовому рахунку є належним доказом, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Із наведеного вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні законні підстави для задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Тому, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2023 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.А. Лобов ____________________ Л.І. Пилипчук