Провадження № 4с/205/59/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

21 листопада 2023 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська Басова Н.В., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 листопада 2023 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою, у якій просив визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови в скасуванні арешту, накладеного на нерухоме та рухоме майно, рахунки ОСОБА_1 , а також щодо відмови у виключенні ОСОБА_1 із реєстру боржників в межах виконавчого провадження № 55816508 та № 59287543; зобов`язати державних виконавців Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 постановою державного виконавця Пирожникова Д.О. від 19 лютого 2016 року в межах виконавчого провадження № 55816508; зобов`язати державних виконавців Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виключити ОСОБА_1 із реєстру боржників в межах виконавчих проваджень № 55816508 та № 59287543.

Скарга мотивована тим, що вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 06 квітня 2017 року у справі № 263/13009/15-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року у справі № 263/13009/15-к, ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 147, ч. 3 ст. 189 КК України та застосовано покарання, крім позбавлення волі, у вигляді конфіскації. 19 січня 2018 року Приморським районним судом м. Маріуполя у справі № 263/13009/15-к видано виконавчий лист щодо конфіскації на користь держави всього майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності. 19 лютого 2018 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі виконавчого листа від 19 січня 2018 року у справі № 263/13009/15-к розпочате виконавче провадження № 55816508. 19 лютого 2018 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 55816508 винесено постанову про арешт майна боржника. 13 грудня 2018 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 55816508 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 07 червня 2019 року головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області розпочато виконавче провадження № 59287543. 05 червня 2020 року в межах виконавчого провадження № 59287543 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. В подальшому виконавчий лист до виконавчої служби не направлявся, примусове стягнення не реалізовувалось. 02 листопада 2023 року представником ОСОБА_1 направлено скаргу до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з вимогою про скасування арешту та виключення відомостей з реєстру боржників. 06 листопада 2023 року у задоволенні вимог було відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до вимог частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення дій спрямованих на примусове виконання судових рішень, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Питання юрисдикційності справ за скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця розглянуто Великою Палатою Верховного Суду та зроблено висновок про те, що спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

Зокрема, такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N 757/61236/16-ц; від 27 березня 2019 року у справі №824/297/18-а.

У цих справах суд вказав, що згідно із частинами третьою та четвертою статті 535 КПК України, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Проте, положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення у кримінальному провадженні.

Водночас, частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії державних виконавців Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови в скасуванні арешту, накладеного на нерухоме та рухоме майно, рахунки ОСОБА_1 , а також щодо відмови у виключенні ОСОБА_1 із реєстру боржників в межах виконавчого провадження № 55816508 та № 59287543.

У свою чергу, виконавчий лист у справі № 263/13009/15-к, виданий 14 листопада 2017 року Приморським районним судом м. Маріуполя, про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_1 .

Отже, виконавчий лист видано за наслідками розгляду кримінальної справи, в порядку виконання вироку суду, постановленого у відповідності до КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що подана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у відкритті провадження слід відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням положень статей 19, 20 КАС України, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підсудний окружному адміністративному суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова

.