Справа №345/483/21
Провадження № 2/345/1263/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2023 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебуває вищевказана справа.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 20.08.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №332. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною розлучення є часті сварки та конфлікти, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Шлюб носить формальний характер.

25.02.2021 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області виніс заочне рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.08.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №332 розірвано. Дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено при батькові.

02.10.2023 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області виніс ухвалу про скасування заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року в цивільній справі №345/483/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а справу призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що сторони 20.08.2014 зареєстрували шлюб (а.с.3). Від шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Причиною розлучення є сварки та конфлікти, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася, шлюб носить тільки формальний характер.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про залишення дитини проживати з батьком, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Суд звертає увагу на те, що у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків. (ст. 160 СК України).

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Відсутність спору має наслідком залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200//952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809-св21).

При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дітей проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дітей, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору.

Наведене також відповідає правовим висновкам, що викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, дитина залишилася проживати разом з батьком ОСОБА_1 , знаходяться на його утриманні, тривалість такого.

Таким чином, вказана вище позовна вимога не може вирішуватись разом із позовом про розірвання шлюбу та підлягає розгляду як окремий позов із посиланням на певні обставини та факти, залучення у справі органу опіки та піклування.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст. 104, 110, 112, 161, 162 СК України, ст.ст. 7, 8,12, 81, 223, 258-259, 263, 264, 265, 269, 273, 280, 282, 352, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №332 - розірвати.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий