Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представники заявника - адвокати Кілічава Т.М., Стрикаль О.В.,

представник заінтересованої особи - Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду, в порядку окремого провадження, із заявою про встановлення факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті спадкодавця), за адресою: АДРЕСА_1 .

29 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в цивільну справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

24 травня 2022 року Київським апеляційним судом винесено постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Кілічавої Тетяни Михайлівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 . Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року залишено без змін.

14 вересня 2022 року Верховним Судом винесено постанову про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кілічава Тетяна Михайлівна.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києві від 29 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року -скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

19 січня 2023 року вказану цивільну справу, у відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано в провадження головуючого судді Савлук Т.В.

07 лютого 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, призначено розгляд справи в порядку окремого провадження до судового розгляду по суті.

Заявник ОСОБА_1 та її представники - адвокати Кілічава Тетяна Михайлівна, Стрикаль Олександр Васильович в судовому засіданні просили заяву задовольнити на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснили, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона постійно підтримувала родинні стосунки та матеріально його забезпечувала, власних дітей та близьких родичів, окрім заявниці, дядько не мав. 29 червня 2004 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склав на ім`я ОСОБА_3 заповіт, за умовами якого заповідав заявниці все належне йому на день смерті рухоме та нерухоме майно. З початку грудня 2005 року виникла необхідність здійснювати постійний догляд за дядьком та надавати йому допомогу по господарству, оскільки в силу свого віку (на той час йому виповнилось 82 роки) він перебував вкрай важкому та безпорадному стані, на переїзд до племінниці він не погоджувався, тому з цього часу заявниця постійно проживала та опікувалась дядьком за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом всього часу до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявниця постійно проживала з дядьком, придбавала продукти харчування та ліки, готувала, прала речі, вирішувала побутові питання та за потреби викликала медичних працівників, поховання дядька та оплату ритуальних послуг проведено за рахунок коштів заявника. Будучи обізнаною про відсутність у дядька близьких родичів та потенційних спадкоємців, заявниця із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, так як була впевнена, що вона є спадкоємцем за заповітом та на час смерті спадкодавця проживала з ним разом, тому вважається такою, що прийняла спадок. Після спливу певного часу та маючи намір оформити спадщину заявниця звернулась до Бахмацької районної державної нотаріальної контори із заявою видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено, що заявниця пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, а відсутність реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем не дає можливості в оформленні спадщини за фактичним її прийняттям, що спонукало заявницю звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в іншій спосіб ніж в судовому порядку заявниця не може реалізувати своє право на отримання спадщини.

Представник заінтересованої особи - Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх уповноваженого представника та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що надані заявником докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України)

Згідно вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ст.1269 Цивільного кодексу України)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області, України. (а.с.12)

За життя, ОСОБА_2 склав заповіт датований 29 червня 2004 року на ім`я ОСОБА_1 , яким заповідав усе майно, що буде належати на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що належить за законом, заповіт посвідчений державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори Охрімець Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №2-3008 (а. с. 11).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Відповідно до статтями 1296, 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бахмацької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак нотаріусом відмовлено у вчинення нотаріальної дії з посиланням на відсутність у спадкоємця доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Підставою звернення до суду в порядку окремого провадження є вимога заявника ОСОБА_1 встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1 , спадкоємець за заповітом, проживала до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України)

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. (ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України)

Як роз`яснено у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як убачається з матеріалі цивільної справи, 07 грудня 2015 року Бахмацькою міською радою винесено Розпорядження за №110 про затвердження перейменування назв вулиць та провулків у м. Бахмачі, відповідно до якого вулицю «Нахімова» перейменовано на вулицю «Ярова». (а.с. 15)

27 серпня 2019 року Виконавчим комітетом Бахмацької міською радою Бахмацького району Чернігівської області видано довідку за №2056 про те, що ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.16)

30 серпня 2019 року головою вуличного комітету ОСОБА_4 видана довідка вулиці Яворова (колишня назва - «Нахімова») про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала разом з ОСОБА_2 з початку грудня 2005 року по день його смерті. На протязі даного часу ввела спільне господарство разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 18)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України)

Для доведення обставин у справі щодо проживання заявниці разом з дядьком ОСОБА_2 по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , заявником подано клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які в судовому засіданні пояснили, що знайомі з ОСОБА_1 з дитинства, добре знали її рідню, яка проживала в м. Бахмач, крім того ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із заявницею навчалися в одній школі в м. Бахмач, свідки підтвердили, що заявниця разом зі своїми дітьми постійно приїздила до свого дядька ОСОБА_2 , між ними були теплі родинні відносини. Починаючи з 2005 року стан здоров`я ОСОБА_2 став погіршуватись та став вкрай важким, він перебував у безпорадному стані, не міг обходитися без сторонньої допомоги, у останнього не було родичів, крім племінниці, тому ОСОБА_1 проживала разом з дядьком, за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту смерті дядька, весь цей час племінниця допомагала дядьку в побутових справах, доглядала за ним, придбавала продукти харчування та лікарські засоби, готувала іжу, прала речі, виконувала всю хатню роботу самотужки, всі витрати на поховання дядька та оплату ритуальних послуг заявниця несла самостійно.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини за заповітом щодо майна спадкодавця, обраний спосіб захисту для відновленнчя прав заявника для принйяття спадщини у встпаноеному порядку узгоджується з нормами чиного законосдтва, не порушує прав та інтересів інших осіб, дослідженні судом докази на підтвредження заявлених вимог є належними та допустимими входять до предмету доказування, тому наявні підстави вважати, що вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини є обгрнутвоаними та підлягають задоволенню у спосіб обраний заявником,

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України)

За навдених та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 29, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1234, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, статтями 9, 10, 12, 18, 263-265, 294, 315-319, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті спадкодавця), за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я