Номер провадження: 22-ц/813/592/23
Справа № 519/27/20
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюк О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, на заочне рішення Южного міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням Барановської З.І. 06 липня 2020 року у м. Южне Одеської області, -

встановила:

У січні 2020 року ТОВ ФК «Алькор Інвест» звернулося до Южного міського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном (а.с. 1-4).

В обґрунтування позову ТОВ ФК «Алькор Інвест» посилалося на те, що між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №20-к-1321 від 10.07.2008 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього та іпотечний договір, який посвідчено Чебан М.І., приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу, реєстровий номер 1840, разом з додатковими договорами та угодами до нього. Неодноразово ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повідомляв позивачів про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено згідно з Договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», як Іпотекодержателем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як Іпотекодавцем, іпотекою нерухомого майна: трикімнатною квартирою загальною площею 63,13 кв.м., житловою площею 37,51 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 23.04.2019 року, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» придбало право вимоги заборгованості за кредитним договором №20к-1321 від 10.07.2008 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим Чебан М.І., приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу, реєстровий номер 1840, разом з додатковими договорами та угодами до нього. В результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» у позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що було передбачено умовами договору іпотеки від 10.07.2008 року та вимогами діючого законодавства, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 63,13 кв.м., житловою площею 37,51 кв.м., розташованою за вищевказаною адресою. Позивач зазначав, що звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано лист-вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність правових підстав для проживання, колишній власник продовжує користуватись квартирою та відмовляється добровільно виселятися, чим створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись майном.

Всі ці обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 06 липня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» було відмовлено (а.с. 73-77).

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати стягнути на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с 81-84).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що така підстава, як відсутність постійного житлового приміщення у відповідачів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про виселення. Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного судового рішення судом було невірно застосовано положення ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР та порушено норми ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 386, 391 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 25.04.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Заяв, клопотань від сторін по справі до Одеського апеляційного суду не находило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Іпотекодавцями) був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідачі передали в іпотеку Банку, у якості забезпечення виконання ними зобов`язань за кредитним договором №20к-1321 від 10.08.2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцями - нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам на підставі спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради Одеської області 14.06.2007 року. Вказаним предметом іпотеки було забезпечено повернення кредиту у розмірі 12000 доларів США.

ТОВ «ФК «Алькор Інвест» придбало право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 20к-1321 від 10.07.2008 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього та Іпотечним договором на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 23.04.2019 року та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 23.04.2019 року, які укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 26.09.2019 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на підставі листів-вимог від 26.04.2019 року, повідомлення про звернення стягнення від 22.01.2019 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, звіту про оцінку майна №989/07/19 від 04.07.2019 року. Тобто, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося шляхом позасудового врегулювання спору.

27.04.2019 року та 30.04.2019 року позивач направив на адресу відповідачів листи-вимоги про добровільне виселення, в якій посилався на те, що відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Алькор Інвест» має наміри задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Керуючись ст. 391 ЦК України, позивач вимагав добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям їх з реєстраційного обліку, а також звільнити приміщення від особистих речей.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02.04.2020 року було замінено сторону у виконавчому провадженні №47772167 зі стягувача з Філія «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Алькор Інвест» за виконавчим листом №2-95/11, виданим Южним міським судом Одеської області, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20771,33 доларів США.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою або органами місцевого самоврядування безоплатну або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як вірно зазначено судом, у даному випадку ТОВ «ФК «Алькор Інвест», як новий власник житла, який набув на нього права власності у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі положень ст. 391 ЦК України просив суд захистити його право власності шляхом зняття з реєстрації відповідачів, яке залежить від вирішення питання щодо права власності чи права користування відповідачів спірним житлом.

Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 статті 109 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 03.02.2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25.11.2015 року № 6-1061цс15, 16.12.2015 року № 6-1469цс15, 10.02.2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року № 61-44514св15.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» посилалось на те, що воно є власником квартири з 23.09.2019 року у зв`язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження, а тому відповідачі втратили право користування квартирою у зв`язку зі зміною власника та мають бути визнані такими за рішенням суду.

Однак зі змісту іпотечного договору та договору купівлі-продажу квартири вбачається, що квартира, на яку позивачем звернуто стягнення як на предмет іпотеки, не була придбана за кредитні кошти, що були надані банку позичальнику, оскільки договір іпотеки укладений 09.07.2008 року і на час його укладання квартира вже належала відповідачам на підставі спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право власності житло, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради Одеської області 14.06.2007 року.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за умови, що іпотечне майно було придбане не за кредитні кошти, відповідачі, які проживають у такому житловому приміщенні, не втрачають право користування ним у зв`язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно, оскільки відповідне є можливим лише у разі пропонування позивачем іншого житла для таких мешканців.

Згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених Законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від класифікації в національному законодавстві. Право та інтерес теж по суті захищаються статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду ТОВ «ФК «Алькор Інвест» в даному випадку стало невиконання кредитних зобов`язань відповідачами, а в подальшому - звернення стягнення на майно, яке було передано в іпотеку за договором забезпечення кредиту та реєстрація за банком права власності на нього.

Не зважаючи на те, що представник позивача вказував в судовому засіданні у якості правового обґрунтування заявлених вимог положення статті 391 ЦК України, судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин норми статті 109 ЖК України, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, оскільки ТОВ «ФК «Алькор Інвест» не доведено наявності в нього права на застосування обраного ним способу захисту своїх прав.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, то правові підстави для її задоволення відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги представника ТОВ «ФК «Алькор Інвест» про те, що така підстава, як відсутність постійного житлового приміщення у відповідачів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про виселення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, є встановлення того, за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 753/72/17.

Так, у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що колишні власники та особи, що проживають у житлі, яке придбане за їхні кошти та передане в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень ст. 109 ЖК Української РСР, мають право на користування таким житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки спірна квартира придбана за особисті кошти іпотекодавців, а не за кредитні кошти, відповідно, немає підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою до моменту їх виселення та надання їм іншого постійного житла.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Южного міського суду Одеської області від 06.07.2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе