РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/10198/23

№ 2/183/4588/23

23 листопада 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Оладенко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила стягнути з відповідача суму франшизи внаслідок виникнення страхового випадку під час дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що постановою суду від 16.06.2023 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП на накладено адміністративне стягнення. Відповідно до постанови суду 19.05.2023 близько 09:00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Газ державний номер НОМЕР_1 , не переконавшись в безпечності початку та зміни руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки FORD FOCUS державний номер НОМЕР_2 , який рухався по вул.Архіпенка на круговому перехресті з вул.Іорданською в місті Києві під керуванням позивачки. Внаслідок ДТП автомобіль позивачки зазнав пошкоджень, чим позивачу спричинено матеріальну шкоду. Страховою компанією «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивачці відшкодовано 4828,99 грн., без урахування суми франшизи, розмір якої згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 2600 грн. Добровільно відповідач шкоду не відшкодовує, тому позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16 червня 2023 року у справі №756/6617/23 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи про притягнення позивача та відповідача до адміністративної відповідальності суд встановив, що 19.05.2019, близько 09 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Архіпенка в м. Києві на круговому перехресті з вул. Іорданською в м. Києві, не надала дорогу автомобілю «ГАЗ» д.н.з НОМЕР_1 , який рухався в попутньому напрямку, у свою чергу ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем марки «ГАЗ» д.н.з НОМЕР_1 , перед початком руху та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення вищевказаних автомобілів та спричинило пошкодження транспортних засобів.

У силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом Закон №1961-IV) та Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Як вже встановлено судом, у даному випадку встановлено вину обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, в результаті якого пошкоджено належний позивачу автомобіль.

У такому разі, зважаючи на вказані обставини, відповідальність за шкоду при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки має вираховуватись за приписами п. 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України.

У відповідності до ст.12.1 Закону №1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону №1961-IV встановлено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підтвердження розміру франшизи позивачкою надано складену нею ж самою заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення відшкодування, у якій зазначено, що розмір франшизи складає 2600 грн. (а.с.3).

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачем не надано, клопотання про його витребування разом з позовом не подано.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У той же час позивачем не надано суду, окрім постанови суду та складеної самою позивачкою заяви від 11.07.2023, жодного іншого доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, зокрема договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ч.1 ст.84 та ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази та клопотання про їх витребування разом з позовом. У порушення зазначених вимог позивачем разом з позовом не подано доказів на підтвердження розміру франшизи та клопотання про їх витребування.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає повністю у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 23 листопада 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.