ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3380/21 Номер провадження 22-ц/814/3246/23Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В.,

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2023 року, у складі ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а:

4 грудня 2021 року позивачка звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2002 року їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що становить 12/25 ідеальну долю від цілого жилого будинку. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 грудня 2015 року також їй належить земельна ділянка площею 0,048 га кадастровий № :50:046:0073 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною вище адресою. Також згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 січня 2014 року позивачці належить земельна ділянка кадастровий № :50:046:0074 для індивідуального садівництва площею 0,0701 га за цією ж адресою. Історично належна позивачці садиба межувала своєю західною межею з землями міської ради (вул. Єрківська) і мала обладнаний воротами виїзд на зазначену вулицю.

Наявність проїзду відображена в технічному паспорті на житловий будинок від 31.10.2007 року, в кадастровому плані від 11.11.2009 року, в акті встановлення меж земельної ділянки в натурі зі схемою меж та розмірів земельної ділянки від 26.11.2009 року, в кадастрових планах земельних ділянок в складі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за 2011 рік, в кадастровому плані земельної ділянки :50:046:0074 від 19.10.2013 року.

Рішенням Миргородської міської ради від 26 січня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано відповідачу у власність земельну ділянку кадастровий № :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва площею 0,0268 га.

У зв`язку з цим належні позивачці частина будинку та земельні ділянки оточені з усіх сторін земельними ділянками інших власників і позивачка не може задовольнити свої потреби по належному їх використанню іншим способом, як встановлення права обмеженого користування чужим майном - частиною належної відповідачу земельної ділянки, як це вже історично склалося до цього. 09 листопада 2021 року відповідачу було надіслано пропозицію про укладення Договору про встановлення земельного сервітуту обмеженого користування частиною належної їй земельної ділянки, площею 32 кв. м. (4м х 8м) з метою проходу та проїзду транспортним засобом позивачки до дороги загального користування на умовах, що могли б бути узгоджені між сторонами. Відповідачем зазначена пропозиція залишена без реагування.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2021 року № 281718059 щодо земельної ділянки кадастровий номер :50:046:0146 площею 0,0268 га для індивідуального садівництва, за адресою АДРЕСА_2 , її власником є відповідач на підставі рішення Миргородської міської ради від 26 січня 2017 року № 77.

Позивач зазначає, що з урахуванням того, що право власності позивачки на будівлю та земельні ділянки строками не обмежується, земельний сервітут має бути встановлений без визначення строку. Оскільки проїзд до належних позивачці об`єктів нерухомого майна існував задовго до отримання відповідачем у власність земельної ділянки, то необхідно встановити безоплатний сервітут.

19.10.2022 року позивачка подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог і з врахуванням змінених позовних вимог просить суд встановити без визначення строку безоплатний земельний сервітут згідно варіанту № 2 Висновку експерта № 19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.10.2022 року на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025 га (на плані заштриховано по синьому кольору), шириною 3,5 м.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2023 року позов задоволено.

Встановлено без визначення строку безоплатний земельний сервітут згідно варіанту № 2 Висновку експерта № 19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.10.2022 року на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025 га (на плані заштриховано по синьому кольору), шириною 3,5 м. Сервітут описується наступними межами: з боку земельної ділянки загального користування ( АДРЕСА_2 ) довжина межової лінії складає: 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.48 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_3 довжина межової лінії складає 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.27 м., на право ОСОБА_3 проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування, межі дії якого графічно зображено у додатку 2 до Висновку експерта.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , судові витрати в сумі 5908 (п`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень, які складаються із судового збору в сумі 908 гривень і витрат пов`язаних із розглядом справи 2000 гривень на професійну правничу допомогу та 3000 гривень на проведення експертизи).

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Вказувала, що суд не врахував, а позивачка не надала доказів на підтвердження тієї обставини, що використання належної їй земельної ділянки неможливе без обтяження чужої земельної ділянки сервітутом. Суд не розглянув можливість встановлення сервітуту за рахунок інших землекористувачів.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.

Від Миргордської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скрагу підтримал та просила її задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Районним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2002 року ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що становить 12/25 ідеальну долю від цілого жилого будинку. Право власності на зазначену квартиру за позивачкою зареєстровано 26.06.2002 року Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації (а. с. 8).

Також встановлено, що ОСОБА_3 є власником площею 0,0480 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :50:046:0073, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 49136584 від 04.12.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 49136756 від 04.12.2015 (а.с. 9, 12); земельної ділянки площею 0,0701 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :50:046:0074, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 16002270 від 11.01.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 16002961 від 11.01.2014 (а.с. 10, 11).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0268 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :50:046:0146, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, що підтверджується рішенням Миргородської міської ради Полтавської області від 26 січня 2017 року № 77 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у власність земельної ділянки площею 268 м2 з кадастровим номером :50:046:0146 для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_2 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 281718059 від 28.10.2021 (а. с. 22, 26).

Позивачка стверджує, що історично належна позивачці садиба межувала своєю західною межею з землями міської ради (вул. Єрківська) і мала обладнаний воротами виїзд на зазначену вулицю.

Наявність проїзду відображена в технічному паспорті на житловий будинок від 31.10.2007 року, в кадастровому плані від 11.11.2009 року, в акті встановлення меж земельної ділянки в натурі зі схемою меж та розмірів земельної ділянки від 26.11.2009 року, в кадастрових планах земельних ділянок в складі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за 2011 рік, в кадастровому плані земельної ділянки :50:046:0074 від 19.10.2013 року (а. с. 13-20).

Рішенням Миргородської міської ради від 26 січня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано відповідачу у власність земельну ділянку кадастровий № :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва площею 0,0268 га. У зв`язку з чим належні позивачці частина будинку та земельні ділянки оточені з усіх сторін земельними ділянками інших власників і позивачка не може задовольнити свої потреби по належному їх використанню іншим способом, як встановлення права обмеженого користування чужим майном - частиною належної відповідачу земельної ділянки, як це вже історично склалося до цього.

У зв`язку з чим 09 листопада 2021 року ОСОБА_3 надіслала поштою на адресу ОСОБА_1 пропозицію про укладення Договору про встановлення земельного сервітуту обмеженого користування частиною належної їй земельної ділянки, площею 32 кв. м. (4м х 8м) з метою проходу та проїзду транспортним засобом позивачки до дороги загального користування на умовах, що могли б бути узгоджені між сторонами (а. с. 22-23, 24, 25).

Проте, сторонами не було досягнуто згоди про встановлення сервітуту та про його умови.

Відповідно до Висновку експерта № 19 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №541/3380/21, складеного 05.10.2022 року судовим експертом Авдєєвою Ніною Миколаївною (далі - Висновок експерта № 19 від 05.10.2022) в дослідній частині запропоновано два варіанта встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер :50:046:0074 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05) передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатках 1, 2.

Відповідно до Висновку експерта № 19 від 05.10.2022, технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва площею 0,0268 га яка належить ОСОБА_1 на право проходу, проїзду транспортним засобом до дороги загального користування позивача ОСОБА_3 існує. В дослідній частині Висновку експерта № 19 від 05.10.2022 запропоновані такі два варіанти встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку.

Варіант №1 згідно схеми меж та розмірів земельної ділянки станом на 26.11.2009 встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ -01.05).

У відповідності з нормативними вимогами пропонується варіант земельного сервітуту для проїзду шириною 3.5 м для ОСОБА_3 , яка є власником земельної ділянки (№:50:046:0074) на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025 га (на плані заштриховано по синьому кольору). Сервітут описується наступними межами: з боку земельної ділянки загального користування ( АДРЕСА_2 ) довжина межової лінії складає: 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.28 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_3 довжина межової лінії складає 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.05м. передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатку 1.

Варіант №2 згідно існування наявних воріт встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05).

У відповідності з нормативними вимогами пропонується варіант земельного сервітуту для проходу та проїзду шириною 3.5 м для ОСОБА_3 , яка є власником земельної ділянки №:50:046:0074) на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025га (на плані заштриховано по синьому кольору). Сервітут описується наступними межами: з боку земельної ділянки загального користування ( АДРЕСА_2 ) довжина межової лінії складає: 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.48 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_3 довжина межової лінії складає 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.27 м, передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатку 2.

Задовольняючи позов районний суд взяв за основу Варіант №2 встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва площею 0,0268 га, яка належить ОСОБА_1 , запропонований відповідно до Висновку експерта № 19 від 05.10.2022 та прийшов до висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів того, що можливо встановити сервітут у інший спосіб, встановлення земельного сервітуту є необієним для забезпечення безперешкодного проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер № :50:046:0074, яка належить ОСОБА_3 , а також проїзду транспортним засобом позивачки до дороги загального користування.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За приписами статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до вимог ст.ст.91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).

Згідно з вимогами ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З аналізу положень ст.ст. 401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін.

Згідно ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Положеннями ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2 ст.80, ч.1 ст.81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не досягнуто з годи на встанволеня сервітуту та про його умови, щза вказни хосбаив ра йонний сду дійшов оірно гво иснвоку ирішення спосу в судвому порядку.

Із наданих доказів, зокрема із висновку експерта № 19 від 05.10.2022 року вбачається, що було запропоновано два варіанта встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер :50:046:0074 для індивідуального садівництва для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05) передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатках 1, 2.

Варіант №1 згідно схеми меж та розмірів земельної ділянки станом на 26.11.2009 встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ -01.05).

Згідно вимог чинного законодавства, пропонується варіант земельного сервітуту для проїзду шириною 3.5 м для ОСОБА_3 , яка є власником земельної ділянки (№:50:046:0074) на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025 га (на плані заштриховано по синьому кольору). Сервітут описується наступними межами: з боку земельної ділянки загального користування ( АДРЕСА_2 ) довжина межової лінії складає: 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.28 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_3 довжина межової лінії складає 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.05м. передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатку 1.

Варіант №2 згідно існування наявних воріт встановлення сервітуту для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05).

У відповідності з нормативними вимогами пропонується варіант земельного сервітуту для проходу та проїзду шириною 3.5 м для ОСОБА_3 , яка є власником земельної ділянки №:50:046:0074) на земельній ділянці (кадастровий номер :50:046:0146), що належить ОСОБА_1 площею 0,0025га (на плані заштриховано по синьому кольору). Сервітут описується наступними межами: з боку земельної ділянки загального користування ( АДРЕСА_2 ) довжина межової лінії складає: 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.48 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_3 довжина межової лінії складає 3.5 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_1 довжина межової лінії складає: 7.27 м, передбаченого пунктами «а», «б» статті 98 Земельного кодексу України, межі дії якого графічно зображено у додатку 2.

З висновку експерта вбачається, що на даний час, після того як позивачка та відповідачка оформили кожен своє право власності на земельні ділянки, доступ до земельної ділянки позивачки ОСОБА_3 зменшився з боку земель загального користування по АДРЕСА_2 до 2.10 м, при цьому на вході розміщений вуличний водогін з колонкою, тобто вбачається, що в даном місці зробити заїзд до садиби ОСОБА_3 не є можливим.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :50:046:0146 за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального садівництва площею 0,0268 га яка належить ОСОБА_1 , запропонований за варіатом № 2 відповідно до Висновку експерта № 19 від 05.10.2022, оскільки іншим способом встановити сервітут можливості немає.

Також слід зазначити, що стороною відповідача не надано доказів про те, що сервітут можливо встановити іншим способом. Під час вирішення клопотання позивача про призначення експертизи щодо можливих варіантів встановлення земельного сервітуту, відповідачка та її представник жодних питань, роз`яснення яких, на їхню думку потребує висновку експерта, в порядку ч.5 ст. 103 ЦПК України не ставили.

Враховуючи викладене, районний суд дішой вірного висновку про те, що встановлення земельного сервітуту в даному випадку є доцільним та необхідним для забезпечення безперешкодного проходу тапроїзду на земельну ділянку площею 0,0701 га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , та вірно взяв за основу Варіант №2 згідно Висновку експерта № 19 від 05.10.2022 , оскільки він є найменш обтяжливим варіантом сервітуту та запропонований із врахуванням існування наявних воріт для проходу та проїзду на земельну ділянку площею 0,0701, га кадастровий номер №:50:046:0074 для індивідуального садівництва.

За таких обставин, районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів того, що без встановлення сервітуту вона не має можливості нормально користуватися своєю власністю, спростовуються матеріалами справи. Також слід врахувати те, що до виділення відповідачці земельної ділянки, позивачка мала вільний проїзд до належної їй земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності, яка в подальшому була виділена ОСОБА_1 для ведення садівницва.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів та встановлення фактичних обставин справи. Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів також враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.11.2023 р.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця