Справа № 463/4302/23
Провадження № 2/463/1307/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Назара Н.М.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача стягнення грошових коштів в сумі 36 078,43 грн., що складається з: інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі - 30 181,78 грн.; трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі - 5 896,65 грн.

Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2021 року у справі №463/1760/19 стягнено з відповідача на користь позивача 201 310,29 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року, вказане рішення було залишено без змін. Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 24.06.2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто 4000,00 грн витрат на правову допомогу. 28.07.2022 року були відкриті виконавчі провадження про примусове стягнення з відповідача вказаних сумм заборгованостей. 11.05.2023 року були винесені постанови про закриття виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням судових рішень.

Водночас, зобов`язання обов?язання відповідача яке виникло на підставі Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 р.. в частині стягнення 201 310,29 грн. - не виконувалось Відповідачем у період з 26.05.2022 р. по 10.05.2023 р.. що становить - 350 днів. Зобов?язання Відповідача яке виникло на підставі Додаткової Постанова Львівського апеляційного суду від 24.06.2022 р. в частині стягнення 4 000.00 грн. не виконувалось Відповідачем у період з 24.06.2022 р. по 10.05.2023 р. що становить - 321 день.

А тому, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі - 36 078,43 грн., що складається з: інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов?язання в розмірі - 30 181,78 грн.; трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов?язання в розмірі - 5 896,65 грн.; судові витрати в розмірі 1073,6 грн судового збору, а також 6 500,00 грн витрат на оплату правової допомоги.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву.

Відповідач на адресу суду направила відзив, відповідно до якого зазначила, що відповідачкою на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2021 року було подано касаційну скаргу, яка прийнята до розгляду, відкрито касаційне провадження і ухвалою від 17 серпня 2022 року зупинено виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2021 року та постанови Львівського апеляційного суду. Крім того, посилаючись на скрутне матеріальне становище та сумлінне виконання рішень судів, просить зменшити розмір трьох процентів річних та інфляційних витрат та стягнути 5000 грн інфляційних витрат та 1000 гривень - 3% річних. Вважає вартість понесених витрат на правову допомогу значно завищеною, не співмірною заявленим вимогам та просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу між сторонами до 1000,00 гривень

Позивач на адресу суду направила відповідь на відзив, у якому вважає, що посилання на скрутне матеріальне становище відповідача є безпідставним з огляду на те, що від продажу квартири остання отримала грошову суму в розмірі понад 2 100 000 грн.

Відповідач, у свою чергу, на адресу суду направила заперечення, у яких зазначила, що доводи позивача про те, що відповідач володіє значною сумою коштів не заслуговують на увагу, оскільки вимушене укладення договору купівлі-продажу квартири зумовило навпаки погіршення фінансового становища ОСОБА_2 та потягло додаткові витрати.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин, що передбачено частиною 4 статті 19 та частиною 1 статті 274 ЦПК України.

Згідно з приписами частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України, за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За приписами частини 6 статті 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При цьому, суд зазначає, що згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, що, в свою чергу не позбавляє сторін протягом встановленого строку подавати заяви по суті справи, клопотання з процесуальних питань та необхідні докази.

Відповідач, надіславши відзив на позов, скористався правом на подання заяви по суті справи, у якій наведено заперечення на позов та аргументи на підтримання своєї правової позиції по суті спору.

За вказаних обставин підстав для заслуховування особистих пояснень сторін у судовому засіданні суд не вбачає.

Клопотань, розгляд яких не можливий без участі сторін, до суду не надходило.

Отже, враховуючи вказані норми ЦПК України, зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, які не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відсутність підстав для переходу з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача є необґрунтованим та безпідставним, а тому вважає необхідним відмовити у його задоволенні.

Розгляд даної справи можливо провести на підставі наданих сторонами до суду письмових доказів та пояснень. Таким чином, прихожу до висновку про недоцільність зміни порядку розгляду справи із спрощеного на загальний.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції, відключень світла, завдання масований ракетних ударів) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) представників сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 р. у справі №463/1760/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнения грошової компенсації вартості частки у спадковому майні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом позов ОСОБА_1 задоволено : визнано 1/2 частку:

- автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant». 2015 р. випуску;

- автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300». 1998 р. випуску;

- грошових виплат в розмірі 32 008.19 грн. спадковим майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ;

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної ій частки у спадковому майні померлого ОСОБА_5 в розмірі - 201 310,29 грн.. що складається з :

- 1/2 частки вартості відчуженого відповідачем після відкриття спадщини автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300». 1998 р. випуску. у розмірі - 39 250.00 грн.;

- 1/2 частки вартості автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant». 2015 р. випуску, у розмірі - 154 058. 25 грн.:

- 1/2 частки суми грошових виплат у розмірі - 8 002.04 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 що виданого 28.11. 2018 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І. І. - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 р. рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30.08. 2021 р. - залишено без змін

Крім цього, Додатковою Постановою Львівського апеляційного суду від 24.06.2022 р., з ОСОБА_2 стягнено в користь ОСОБА_1 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Отже, Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 р. набрало законної сили - 26.05.2022 р. Додаткова Постанова Львівського апеляційного суду набрала законної сили - 24.06.2022 р.

Однак, у зв?язку з невиконанням вказаних судових рішень в частині виконання грошових зобов?язань - Позивач ОСОБА_1 звернулась з заявами до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів).

28.07.2022 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 69515777 про примусове стягнення з Відповідача суми боргу в розмірі - 201 310,29 грн.

28.07.2022 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 69515939 про примусове стягнення з Відповідача суми боргу в розмірі - 4 000.00 грн.

11.05.2023 р. державним виконавцем були винесені Постанови про закриття обох виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням Відповідачем судових рішень.

Вищевказані виконавчі провадження фактично були закінчені, а суми заборгованості в розмірі - 201 310,29 грн. та в розмірі - 4 000,00 грн. були перераховані державною виконавчою службою на банківський рахунок Позивача.

Таким чином, на думку позивача, зобов?язання Відповідача яке виникло на підставі Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 р.. в частині стягнення 201 310,29 грн. - не виконувалось Відповідачем у період з 26.05.2022 р. по 10.05.2023 р., що становить - 350 днів, зобов?язання Відповідача яке виникло на підставі Додаткової Постанова Львівського апеляційного суду від 24.06.2022 р. в частині стягнення 4 000.00 грн. не виконувалось Відповідачем у період з 24.06.2022 р. по 10.05.2023 р. що становить - 321 день.

Водночас, суд не може в повній мірі погодитися з даними доводами з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15.

У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року.

Так, ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року було: поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року; відкрито касаційне провадження у справі; зупинено виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року.

Відповідно до статті 436 Цивільного процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Постановою Верховного Суду, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року у вказаній справі, за результатами розгляду касаційного провадження, касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 серпня 2020 року у справі № 727/4094/19 з приводу зупинення виконавчого провадження зазначив наступне: «…метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення».

Таким чином, не можна вважати, що відповідачем в період з 17 серпня 2022 року по 27 грудня 2022 року було порушено виконання зобов`язання за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, оскільки виконання такого було зупинено ухвалою суду касаційної інстанції від 17 серпня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, в розмір заборгованості на виконання рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, період з 17 серпня 2022 року по 27 грудня 2022 року включатися не може.

Так, розрахунок трьох відсотків річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де

С сума заборгованості;

Д кількість днів прострочення.

ОСОБА_2 здійснила прострочення суми заборгованості на 217 днів, а тому заборгованість зі сплати трьох відсотків річних при загальній сумі заборгованості 201 310,29 грн становить 3 590,5 грн (201 310,29 з 3 х 217 : 365 : 100).

Водночас, розрахунок інфляційних втрат розраховується за формулою:

ІІС = (ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х … (ІІZ : 100), де

ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення,

……..

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

За період з 26 травня 2022 року по 10 травня 2023 року (за виключенням періоду зупинення виконання рішення), індекс інфляції становив:

червень місяць 2022 - 103.1;

липень місяць 2022 - 100.7;

серпень місяць 2022 - 101.1;

січень місяць 2023 - 100.8;

лютий місяць 2023 - 100.7;

березень місяць 2023 - 101.5;

квітень місяць 2023 - 100.2;

Таким чином, заборгованість зі інфляційний втрат при загальній сумі заборгованості 201 310,29 грн становить 16 826,6 грн ((103.1 : 100) х (100.7 : 100) х (101.1 : 100) х (100.8 : 100) х (100.7: 100) х (101.5: 100) х (100.2 : 100)).

Водночас, варто зауважити, що Додаткова постанова Львівського апеляційного суду від 24 червня 2022 року не оскаржувалася та набрала законної сили 24 червня 2022 року. Тому, відповідно до розрахунку №3 та №4 (а.с. 26-27), які надані позивачем, та правильність яких не оспорюється відповідачем, заборгованість зі сплати трьох відсотків річних при загальній сумі заборгованості 4 000,00 грн становить 105,53 грн, а заборгованість зі інфляційний втрат при загальній сумі заборгованості 4 000,00 грн становить 452,68 грн.

З огляду на вищевикладене, загальна сума заборгованості відповідача на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року, постанови Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року та Додаткової постанови Львівського апеляційного суду від 24 червня 2022 року в загальному розмірі 205 310,29 (201 310,29 грн + 4 000,00 грн), за період прострочення виконання зобов`язання трьох відсотків річних становить 3 696,03 грн (3 590,5 грн + 105,53 грн), а сума інфляційних витрат становить 17 279,28 грн (16 826,6 грн + 452,68 грн), а в загальному 20 975,31 грн.

Судом не беруться до уваги заперечення сторони відповідача щодо неможливості оперативного закриття заборгованості за виконавчими провадженнями, оскільки скрутне матеріальне становище не є підставою для невиконання зобов`язання. Більш того, чинний Цивільний процесуальний кодекс України містить механізм відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, який передбачено ст. 435 ЦПК України та який не був використаний стороною відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України»: «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29)».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підставним є стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 20 975,31 грн, що складається з:

-інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 17 279,28 грн;

-трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 696,03 грн.

Так як позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 320,6 грн., виходячи з розрахунку: позов задоволено на 20 975,31 грн, що становить 58,14% відносно розміру заявлених позовних вимог (36 078,43 грн.), та на відшкодування судових витрат в розмірі 4 403,29 грн, відповідно.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити частково.

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 20 975,31 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень тридцять одна копійка), що складається з:

-інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 17 279,28 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень двадцять вісім копійок) гривень;

-трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 696,03 (три тисячі шістсот дев`яносто шість гривень три копійки) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 4 403,29 (чотири тисячі чотириста три гривні двадцять дев`ять копійок) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя: Гирич С. В.