КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №361/6773/19
номер провадження №22-ц/824/9666/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Гуль В.В., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіній І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Щиголь В.В.

представника відповідача - адвоката Масленнікової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г.,

у цивільній справі № 361/6773/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів.

в с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого, з урахуванням подальших уточнень, просила:

стягнути зі ОСОБА_2 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки «Нyundаі Ассеnt», відповідно до консультативного висновку спеціаліста №46/70.10.19 від 09 жовтня 2019 року, що складає 98 438 грн., в якості компенсації за відчужене без згоди позивача та не в інтересах сім`ї авто, яке є спільною сумісною власністю подружжя;

стягнути зі ОСОБА_2 кошти в сумі 26 056 грн., в якості компенсації 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки ВАЗ 21043, відповідно до консультативного висновку спеціаліста №79/78.10.19 від 09 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 03 серпня 1996 року між сторонами зареєстровано шлюб від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між сторонами не склалися, однак вони не розлучилися та у зв`язку із матеріальними складнощами змушені проживати в одній квартирі. Вказуючи, що у період шлюбу, за спільні кошти сторони придбали транспортні засоби, а саме: 25 листопада 2015 року транспортний засіб марки ВАЗ 21043, зареєструвавши його за відповідачем; 19 березня 2016 року транспортний засіб марки «Нyundаі Ассеnt», зареєструвавши його за позивачем. 31 серпня 2019 року відповідач відчужив транспортний засіб «Нyundаі Ассеnt» ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, за ціною 30 000 грн. Позивач про вчинення вказаного правочину не знала, згоди на його укладення не надавала. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста №46/70.10.19 від 09 жовтня 2019 року про оцінку колісного транспортного засобу «Нyundаі Ассеnt», його ринкова вартість на дату оцінки складає 196 877 грн. 71 коп. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста №79/78.10.19 від 09 жовтня 2019 року про оцінку колісного транспортного засобу ВАЗ 21043, його ринкова вартість на дату оцінки складає 52 113 грн. 03 коп. Вказуючи, що зазначені транспортні засоби належать сторонам на праві спільної сумісної власності, а відтак, вона має право на стягнення з відповідача частини ринкової вартості автомобілів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 ринкової вартості транспортного засобу марки «Hyundai Accent», сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до консультативного висновку спеціаліста № 46/70.10.19 від 09 жовтня 2019 року, що складає 98 438 грн. в якості компенсації за відчужене майно.

Стягнуто зі ОСОБА_2 кошти в сумі 26 056 грн. в якості компенсації ринкової вартості транспортного засобу марки ВАЗ 21043, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 , відповідно до консультативного висновку спеціаліста №79/78.10.19 від 09 жовтня 2019 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Масленнікова Т.М. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що до початку розгляду справи, нею булло направлено до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було проігноровано судом та проведено судове засідання за відсутності останньої. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірне майно, набуте за час шлюбу, придбано за спільні кошти. Воно було придбано за особисті кошти відповідача, отримані ним за договором позики, зобов`язання по якому наразі є виконаним, а відтак, воно не може бути визнане спільним сумісним майном подружжя. Консультативні висновки щодо оцінки ринкової вартості транспортних засобів, не є належними доказами у справі, оскільки замовником такої оцінки була позивач, яка не є власником вказаного майна. Крім того, під час складення оцінки, транспортні засоби та свідоцтва про їх реєстрацію не оглядалися, пробіг та стан автомобілів не визначався. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач відчужив транспортні засоби без згоди позивача та розпорядився коштами не в інтересах сім`ї.

15 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Представник відповідача була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, її неявка не перешкоджала розгляду справи по суті. Доводи апеляційної скарги в частині того, транспортні засоби були придбані за особисті кошти відповідача, спростовуються тим, що позивач була працевлаштована, в той час, як відповідач не мав доходу або мав тимчасові підробітки. Вона наразі не є власником транспортних засобів, доступ до них у неї відсутній. В той же час, відповідач клопотання про проведення експертизи не заявляв, і свого висновку, який на його думку відповідає дійсності, до суду не надав. Доказом на підтвердження ненадання позивачем згоди на відчуження автомобілів, є відсутність нотаріальної згоди на відчуження майна.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем заявлених нею позовних вимог.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 03 серпня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

В період шлюбу, а саме, 25 листопада 2015 року придбали транспортний засіб марки ВАЗ 21043, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2

19 березня 2016 року придбали транспортний засіб марки «Нyundаі Ассеnt», сірого кольору, кузова НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

31 серпня 2019 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Нyundаі Ассеnt», номер кузова НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_2 . Згідно п. 3.1 договору, ціна транспортного засобу за домовленістю сторін становить 30 000 грн.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста № 79/78.10.19 від 09 жовтня 2019 року, ймовірна ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21043, держномер НОМЕР_4 становить 52 113 грн.

Згідно консультативного висновку спеціаліста № 46/70.10.19 від 09 жовтня 2019 року, ймовірна ринкова вартість автомобіля Нyundаі Ассеnt держномер НОМЕР_6 становить 196 877 грн. 71 коп.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить ч.2 ст. 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Верховний Суд у постанові від 13лютого 2023 року у справі № 161/13240/21 зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що у період шлюбу вони набули у власність транспортні засоби Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 та ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_4 , право власності на які зареєстрували за ОСОБА_2 .

Доказів на підтвердження того, що вказані транспортні засоби були придбані за особисті кошти відповідача, на що він посилається у апеляційній скарзі, матеріали справи не містять, що дає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на них.

Однак, в подальшому, транспортний засіб Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 було відчужено відповідачем на користь третіх осіб. При цьому, позивач вказує, що своєї згоди на таке відчуження, вона не надавала.

Так, згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 30 січня 2019 року у справі №158/2229/16-ц, норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач надавала свою згоду на відчуження вищевказаного автомобіля.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Колегія суддів вважає, що позивач спростувала доводи відповідача вказуючи, що кошти від продажу автомобіля були витрачені відповідачем в інтересах його нової сім`ї. Так як протягом тривалого часу у відповідача були стосунки з іншою жінкою, яка народила йому дитину, тому кошти цілком могли бути використані на іншу сім`ю відповідача. Щодня вона була свідком стосунків відповідача та нової сім`ї, оскільки він привів їх проживати до їх квартири. Аморальність вчинку відповідача говорить сама за себе, адже яким чином він міг витрачати кошти від відчуженого автомобіля на користь їх сім`ї, якщо у квартирі проживала його колишня коханка та їх спільна дитина, відтак усі доходи відповідача спрямовані на задоволення саме інтересів їх нової сім`ї. Відповідач належним чином не виконує обов`язок зі сплати аліментів на утримання їх сина.

Зазначені доводи позивача ґрунтуються на поясненнях відповідача наданих ним у відзиві на позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. У своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що у даний час офіційно не працює, оскільки його робота має сезонних характер (підприємство по виготовленню взуття), вимушений підробляти у службі таксі без офіційного працевлаштування. Його заробіток (дохід) має нерегулярний характер. У даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_7 . Його дружина ОСОБА_8 у даний час не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною. Весь тягар по утриманню родини несе він. А тому, сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі зазначеному у позовній заяві ОСОБА_1 , він немає фізичної можливості. Він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, приймає участь у вихованні та житті сина ОСОБА_3 , надає матеріальну допомогу та в подальшому буде продовжувати її надавати.

Тобто, відповідачем не доведено, що кошти отримані від продажу транспортного засобу Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 були використані в інтересах сім`ї, чи, що позивач отримала від відповідача частину коштів від продажу автомобіля.

Отже, враховуючи, що транспортний засіб Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 входить до складу спільного майна подружжя, однак, відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчуживши це майно без згоди останньої, та ту обставину, що кошти від продажу майна він витратив в інтересах сім`ї, не довів, то висновки суду першої щодо наявності підстав для стягнення з відповідача частину вартості автомобіля, є обґрунтованими.

Також є обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача частини вартості транспортного засобу ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_4 , оскільки він є спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться у користуванні відповідача та є неподільним.

На підтвердження ринкової вартості транспортних засобів, позивачем до суду першої інстанції надано консультативні висновки, згідно яких ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21043, держномер НОМЕР_4 становить 52 113 грн., а ринкова вартість автомобіля Нyundаі Ассеnt держномер НОМЕР_6 становить 196 877 грн. 71 коп.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що транспортний засіб Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 було відчужено третій особі, а транспортний засіб ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_4 знаходиться у відповідача, який не надає його у добровільному порядку для визначення ринкової вартості автомобіля, а відтак, у позивача була відсутня об`єктивна можливість надати вказані транспортні засоби для визначення точної ринкової вартості вказаного майна. В той же час, відповідач не заявляв клопотання про призначення експертизи, щодо вартості майна, свого висновку, який би на його думку відповідав дійсності до суду не надав. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що консультативні висновки спеціаліста від 09 жовтня 2019 року є належними доказами у даній справі, які підтверджують ринкову вартість транспортних засобів Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 та ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_4 .

З огляду на наведені обставини, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача частину ринкової вартості транспортних засобів Нyundаі Ассеnt д/н НОМЕР_2 та ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_4 , яка згідно консультативних висновків спеціаліста від 09 жовтня 2019 року, становить 124 494 грн.

При цьому, доводи апеляційної скарги в частині того, що 17 лютого 2023 року представник відповідача направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було проігноровано судом та проведено судове засідання за відсутності останньої, колегія суддів відхиляє, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даному випадку, суд першої інстанції вважав, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, у зв`язку з чим, вирішив спір по суті. У зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що права відповідача були порушені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування на підставі доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повни текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Суддя - доповідач:

Судді: