Дата документу 17.05.2023 Справа № 336/2426/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2426/20 Головуючий у І інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/1014/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливого Олексія Романовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року у справі за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлії Юріївни про розшук боржника ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Ю.Ю. звернулась до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 .

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Шевченківського ВДВС перебуває виконавче провадження № 70890058 з примусового виконання виконавчого листа № 336/2426/20 від 05 січня 2023 року, виданого Запорізьким апеляційним судом про зобов`язання батька ОСОБА_2 повернути матері ОСОБА_1 малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце проживання чи місце роботи боржника не відоме, до відділу боржник ОСОБА_2 не з`являється, за місцем реєстрації не проживає. Місцезнаходження боржника не встановлено.

На підставі означених обставин, державний виконавець просив оголосити розшук боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 13 березня 2023 року зупинено провадження за поданням до перегляду постанови Запорізького апеляційного суду в порядку касаційного провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливого О.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 13 березня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливого О.Р. зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі. Норма процесуального закону, яку застосував суд не відноситься до спірних правовідносин, адже цивільна справа № 336/2426/20 вже розглянута по суті з прийняттям постанови Запорізького апеляційного суду, яка на підставі п.5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргуОСОБА_2 заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 13 березня 2023 року залишити без змін.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що

що постанова Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, про негайне відібрання дитини, оскаржена в касаційному порядку, відкрито касаційне провадження у справі, та матеріали вказаної цивільної справи направлені до Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України для розгляду касаційної скарги, то провадження у справі слід зупинити до перегляду постанови Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року в порядку касаційного провадження.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин п. 15 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки він регулює питання передачі матеріалів справ до вищих інстанцій у разі оскарження ухвал суду - процедурних питань, пов`язаних із рухом справи.

Проте колегія суддів зауважує, що вищезазначені норми не визначають жодних правових підстав для зупинення провадження у справі. Натомість положеннями ст.ст. 251, 252 ЦПК України визначено вичерпний перелік таких підстав, серед яких не передбачено зупинення провадження у справі до перегляду судового рішення у касаційному порядку.

Судом встановлено, що постанова Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 336/2426/20, на підставі якої видано виконавчий лист про зобов`язання батька ОСОБА_2 повернути матері ОСОБА_1 малолітню доньку ОСОБА_3 за місцем проживання матері, набрала законної сили та є обов`язковою для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України), а відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, за якою ухвалою Верховного суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 336/2426/20. Крім того, вказаною ухвалою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт подальшого касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції не може бути підставою для зупинення розгляду подання державного виконавця про розшук боржника.

У п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що не може бути підставою для зупинення провадження касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі.

Зазначене роз`яснення не втратило свого змісту й у зв`язку з прийняттям ЦПК України в новій редакції, так як правове регулювання цього питання не змінилось.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у Постанові Верховного Суду у справі № 308/5006/16-ц від 27 лютого 2019 року та у Постанові Верховного Суду у справі № 1522/27468/12 від 07 листопада 2018 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Розумність строків розгляду справи згідно зі ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, на зазначене уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у цій справі належним чином не мотивував, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у справі є помилковим, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливого Олексія Романовичазадовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: