Провадження № 2/344/3093/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Атаманюка Б.М.

секретаря судового засідання Стефанець Г.Я.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лукиніва М.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Павликівської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16.08.2023 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позов обгрунтовував тим, що позивач із відповідачем перебувають у шлюбі з 15 вересня 1979 року.

У 1999 році позивач виїхав у США, де проживав та працював до 2009 року. У 2003 році відповідач за кошти, які передавав позивач, придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що зазначена квартира була придбана подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період шлюбу, то вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від -18.10.2023 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні 15.11.2023 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні 15.11.2023 позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 15 вересня 1979 р. (а.с.9).

13 листопада 2003 року відповідач ОСОБА_2 уклала договір №23 на участь у частковому будівництві з ПП «Андбуд», про будівництво 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Згідно копії свідоцтва на право власності на нерухоме майно - право власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.10-11).

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, що регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.

Згідно змісту глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, судом встановлено, що житлова квартира була набута сторонами під час перебування в шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, спірна квартира підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні по 1/2 частині кожному.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача у користь позивача слід стягнути 6957.63 грн. сплачених позивачем при поданні позову (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 60, 69-71 СК України, ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , - 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , витрати на оплату судового збору у розмірі 6 957 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 63 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.11.2023.

Суддя Богдан АТАМАНЮК