Справа № 314/1083/23
Провадження № 2/314/483/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Капітонова Є.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України, 3-ті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет Вільнянської міської ради про припинення заборони на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, де просить суд:

«1. Припинити заборону на 1/1 частку нежитлового будинку АДРЕСА_1 .

2. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 07.06.2005 року за №39380500 про заборону на нерухоме майно на 1/1 частку нежитлового будинку АДРЕСА_1 .».

В обґрунтування позову позивач посилається на наступне.

28 березня 1998 року за договором дарування №533 від 28.03.1998 позивач придбала нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Дарувальником за договором в 1/1 частині являлась бабуся позивача - ОСОБА_2 .

В 2021 році позивач вирішила вказаний житловий будинок подарувати своєму брату. У приватного нотаріуса повідомили, що на даний будинок накладено арешт та здійснити дарування нерухомого майна можливо тільки за умови зняття арешту на нього.

23.12.2023 року було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки від 23.12.2023 №318632009 на будинок АДРЕСА_1 встановлено обтяження: заборона на нерухоме майно. У відомості про суб`єкта обтяження зазначено, що особа майно /право якої обтяжується: ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації є позика, видавник: Ощадбанк м. Вільнянськ. Згідно відомостей про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2054933, 07.06.2005, реєстратор Вільнянська державна нотаріальна контора.

24.02.2023 року позивач звернулася до територіального відокремленого відділення №10007/0336 філії - ЗОУ AT «Ощадбанк» із заявами щодо надання інформації про наявність застав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 та щодо наявності даних про заборгованість неї перед AT «Ощадбанк». Згідно відповіді від 27.02.2023 вих. №107.336-323 за ОСОБА_1 будь яке заставне майно не обліковуються, в заставі будь-яке нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не обліковується. У листі-відповіді від 27.02.2023 вих. №107.336-322 повідомляється, що ОСОБА_1 , як боржник в реєстрі проблемних кредитів станом на 24.02.2023, не обліковується.

Позивач вважає, що на теперішній час на належне їй майно безпідставно існує обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини:

Позивач є власником об`єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування №533 від 28.03.1998 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215; номер запису про право власності 39380491).

За зазначеним об`єктом нерухомого майна наявне обтяження номер запису про обтяження 39380500, суб`єкт обтяження ОСОБА_3 .

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За визначенням ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

В силу ч.2 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Отже, обтяження є засобом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним, належним та залежним відносно певного цивільного зобов`язання.

Судом встановлено, що в Державному реєстрі наявне зареєстроване обтяження: 39380500, яке є неналежним до власника майна.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По суті позовних вимог позивач просить припинити заборону та виключити заборону з Єдиного реєстру заборон.

Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Правова природа дефініцій «припинення» та «скасування» за своєю інформаційною наповненістю та правовою природою є різними поняттями.

Так, «припинення», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «заборони на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що на момент реєстрації «заборони на нерухоме майно» таке обтяження було законним, належним до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта. При цьому, зі спливом часу та виконанням обов`язків, встановленням юридичних фактів, обставини, що були передумовою та підставою встановлення обтяження припинили існувати (наприклад припинення зобов`язання шляхом його виконання, визнання правочину недійсним, встановлення обставин нікчемності правочину, тощо).

У такому випадку, у разі наявності спору (оспорювання іншими учасниками цивільних правовідносин обставин, що можуть бути підставою для припинення обтяження) позовна вимога має бути визначена формулюванням «припинення».

Формулювання «скасування», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «заборони на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що обтяження на момент його встановлення було незаконним, зокрема, неналежним до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) вказав, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Отже, з урахуванням встановлених обставин неналежності обтяження власнику майна, суд приходить до висновку про скасування обтяження.

Відносно вимоги щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про обтяження, суд зауважує, що суд не є суб`єктом вчинення реєстраційних (внесення, виключення, реєстрація прав, реєстрація припинення обтяження, реєстрація скасування обтяження) дій відповідного речового права та обтяження, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення в частині скасування обтяження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 76-80, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: Вільнянська державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет Вільнянської міської ради про припинення заборони на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати обтяження наявне в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: Номер запису про обтяження: 39380500, дата та час державної реєстрації: 07.06.2005 11:49:31, державний реєстратор Ревенко Олександр Юрійович, Вільнянська міська рада, виконавчий комітет, Запорізька обл. вид обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215, адреса: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

День складення повного судового рішення 19.05.2023.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

19.05.2023