Єдиний унікальний номер судової справи 462/6441/23
Номер провадження 2/462/1683/23
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21 листопада 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Рух справи.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мороз І. І., 29.08.2023 року (вх. № 17805) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. 00 коп. на місяць.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 29.08.2023 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі.

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 27.10.2023 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.10.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками.

На усунення недоліків позивачу надавався п`ятиденний строк.

07.11.2023 року сторона позивача отримала зазначену ухвалу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак у встановлений ухвалою строк позивачем не було усунуто недоліки заяви, вказані в ухвалі.

Відповідно, ухвала про залишення позовної заяви без руху не була виконана.

Щодо недоліків заяви.

Так, на виконання п. 2, 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить, зокрема, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (стосовно відповідача у справі), зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Щодо підсудності даної справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.

Коли відповідачем є громадянин - фізична особа, то позови пред`являються до суду за місцем його проживання.

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 27.10.2023 року, надісланої на запит Залізничного районного суду м. Львова 29.08.2023 року встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не значиться зареєстрованим у м. Львові чи Львівській області.

Отже відповідач не має зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання у Залізничному районі м. Львів.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ст. 28 ЦПК України передбачено випадки підсудності справ за вибором позивача.

Так, ч. 1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Однак за відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 27.10.2023 року, надісланої на запит Залізничного районного суду м. Львова 29.08.2023 року встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не значиться зареєстрованою у м. Львові чи Львівській області.

Із змісту позовної заяви вбачається, що сторона позивача обґрунтовуючи своє звернення до Залізничного районного суду м. Львова зазначає, що постійним місцем проживання позивача є м. Львів, а саме: АДРЕСА_1 , на підтвердження вказаної обставини надано копію договору оренди квартири.

Копією договору оренди квартири АДРЕСА_2 від 18.06.2020 року стверджується, що ОСОБА_1 прийняла у тимчасове платне користування (найм) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, п. 6.1 вказаного договору стверджується, що договір діє до 10.06.2021 року.

Суду не надано доказів продовження оренди вказаної квартири (у тому числі згідно п. 6.4. вказаного договору).

Також сторона позивача зазначає у позовній заяві, що дитина сторін на даний час проживає із позивачем, проте суду не надано жодних доказів зазначеного та не надано доказів того, що дитина перебуває на утриманні позивача (не надано Довідку про реєстрацію місця проживання дитини чи витяг з Реєстру територіальної громади про проживання дитини разом з позивачем), що позбавляє суд застосувати правила альтернативної підсудності, передбачені ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

З огляду на вказане суд позбавлений можливості визначитись з питанням підсудності даної справи.

Отже стороні позивача необхідно вказати на якій підставі позивач звертається із позовною заявою до Залізничного районного суду м. Львова та надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що справа підсудна Залізничному районному суду м. Львова.

Підсумки.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Так, згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що сторона позивача не усунула вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовну заяву - слід повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко