Справа № 761/1681/22
Провадження № 2/761/1616/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Покотило М.Б.

представника третьої особи Васьковської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Покотило Марини Борисівни про закриття провадження в цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» Рашков Андрій Георгійович, Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», про скасування рішень державних реєстраторів, державної реєстрації, визнання недійсним договору та припинення права власності, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа за позовом Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, відповідно до якого прокурор просить суд:

1. Скасувати рішення державного реєстратора Рашкова Андрія Георгійовича, Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м.Києва «ПЛЕСО» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47886755 від 22.07.2019 та державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення 22 загальною площею 48,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), проведену державним реєстратором Рашковим А.Г., Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м.Києва «ПЛЕСО» 19.07.2019, із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасуванням реєстраційного номеру такого об`єкту (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 000).

2. Визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення від 12 грудня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 ), посвідчений 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстрованим в реєстрі за №51078.

3. Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 50181812 від 12.12.2019 та державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на нежитлове приміщення 22 загальною площею 48,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 187731528Ц000), проведену 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим Олександром Олександровичем, припинивши право власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на нежитлове приміщення, загальною площею 48,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

28.03.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Покотило Марини Борисівни про закриття провадження у вказаній справі відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що позов Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_3 починаючи з 21.10.2014 зареєстрований як фізична особа-підприємець (вид діяльності - 90.03 Індивідуальна мистецька діяльність), а в межах даної справи перший заступник прокурора звернувся до суду з позовними вимогами в особі Київської міської ради, яка є самостійною юридичною особою, який пред`явлено, в т.ч., до ОСОБА_3 , який може використовувати спірний об`єкт нерухомості у господарській діяльності. Факт не використання приміщення у господарській діяльності прокурором не встановлювався та доведений не був. При цьому, цільове призначення приміщення та його місцезнаходження виключають можливість проживання у такому приміщенні, тобто виключають можливість йото використання фізичною особою для задоволення особистих потреб та може свідчити про використання такого приміщення у господарській діяльності, зокрема під творчу майстерню, що повністю узгоджується з видом діяльності ФОП ОСОБА_3 . Відтак, по суті, спір у даній справі виник щодо майна, що підлягає використанню у підприємницькій діяльності. А тому вказаний спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

В судовому засіданні присутній прокурор заперечував проти вказаного клопотання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Покотило Марина Борисівна підтримали клопотання про закриття провадження та просили його задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» підтримав думку прокурора та заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно постанови Верховного Суду від 21.01.2021 № 925/1222/19 спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 № 823/2042/16, від 28.11.2018 № 823/1508/16, від 16.01.2019 № 823/692/17 дійшла висновку, що спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Питання предметної юрисдикції спорів, що відносяться до господарських судів, визначені в ст. 20 ГПК України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

При цьому, у справі, що розглядається, відповідачами є фізичні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , склад яких визначений позивачем.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд враховує, що визначення суб`єктного складу відповідачів - право позивача, який в даному випадку звернувся до відповідачів, як фізичних осіб, а не фізичних осіб-підприємців.

Окрім того, до клопотання про закриття провадження у справі представником відповідача не долучено доказів, що об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщенні 22 за адресою: АДРЕСА_1 , використовується у господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Таким чином, враховуючи предмет позову, який не стосується питання користування нежитловим приміщення, а спірне оформлення права власності здійснювалось виключно юридичними особами - третіми особами, а також враховуючи підстави позову, суб`єктний склад сторін по справі, а тому відсутні підстави для закриття провадження по справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із викладеним, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі-задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255-256, 258- 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання - відмовити.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя :