печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Бурнашовій К.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в березні донька позивача ОСОБА_2 , громадянка російської федерації, здійснила переказ коштів у розмірі 3950 доларів США на рахунок позивача. Переказ здійснювався трьома платежами: 2 290 доларів США - 08 березня 2022 року, 640 доларів США - 08 березня 2022 року, 990 доларів США - 23 березня 2022 року через світову систему переказів - SWIFT, через банк Тінькофф. Грошові кошти направлялись позивачу для проведення лікування зубів, а саме здійснення протезування. Кошти надійшли на рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», але позивачу їх отримати не вдалось, оскільки дані кошти були зараховані на санкціонований рахунок.

Ухвалою судді від 01 серпня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без з повідомлення (виклику) сторін.

10 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що ОСОБА_1 01 червня 2021 року бyлo підписано заяву № CMDPI-1533908 про акцепт публічної пропозиції /угоди з АT «Райффайзен Банк» (надалі - заява про aкцепт). Позивачу було відкрито в банку рахунок № НОМЕР_1 в доларах СШA. Підписуючи заяву про акцепт ОСОБА_1 прийняла/акцептувала публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» щодо надання послуг в порядку та на умовах, викладених в правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», що оприлюднені на сайті банку та висловила повну та безумовну згоду з її умовами. Окрім цього, з підписанням заяви ОСОБА_1 безумовно визнала, що публічна пропозиція, заява, правила, тарифи, разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування укладається шляхом приєднання та є укладеним з дати підписання позивачем заяви про акцепт. Відповідно до п. 10 заяви про акцепт від 01.06.2021p., договір укладено на невизначений строк та може бути розірваний за згодою сторін, за ініціативою однієї зі сторін або у випадках передбачених законодавством України та договором. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими активами Національного банку України, а також угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правлінням Національного банку України, з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи України та у відповідності до статті 7 Закону України «Про Національний банк України», 24.02.2022 було прийнято Постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного cтану». Відповідно до п. 2 Постанови HБУ № 18, Банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією Постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.

08 березня 2022 року до банку надійшли 2 перекази на ім`я позивачки в сумі 2290,00 доларів США й переказ в сумі 640,00 доларів США та 23 березня 2022 до банку надійшов переказ на ім`я позивачки в сумі 990,00 доларів США. B з`язку з тим, що, як вказано вище, банк є агентом валютного нагляду, та тим, що переказ на ім`я позивачки надійшов з російської федерації, то в силу вимог пункту 17 Постанови НБУ № 18 від 24.02.2022p. «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (Постанова НБУ № 18), банк не здійснив зарахування вказаних коштів на рахунок позивачки.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд установив, що ОСОБА_1 01 червня 2021 року 6yлo підписано заяву № CMDPI-1533908 про акцепт публічної пропозиції /угоди з АT «Райффайзен Банк» (надалі - заява про aкцепт). Позивачу було відкрито в банку рахунок № НОМЕР_1 в доларах СШA. Підписуючи заяву про акцепт ОСОБА_1 прийняла/акцептувала публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» щодо надання послуг в порядку та на умовах, викладених в правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», що оприлюднені на сайті банку та висловила повну та безумовну згоду з її умовами.

В березні донька позивача ОСОБА_2 , громадянка російської федерації, здійснила переказ коштів у розмірі 3950 доларів США на рахунок позивача. Переказ здійснювався трьома платежами: 2 290доларів США - 08 березня 2022 року, 640 доларів США - 08 березня 2022 року, 990 доларів США - 23 березня 2022 року через світову систему переказів - SWIFT, через банк Тінькофф. Кошти надійшли на рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», але позивачу їх отримати не вдалось, оскільки дані кошти були зараховані на санкціонований рахунок.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про Національний банк України» банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» закріплено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формах передбачених даною статтею.

Постановою Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою НБУ № 21 від 24.02.2022, а саме п. 17 передбачено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997№ 475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року.Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі ст. 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Окрім цього, суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діяв на день виникнення спірних правовідносин і продовжує діяти на даний час.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, запровадженням 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України та до прийняття і набрання чинності Законом України, яким врегулюються відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, були введені певні тимчасові законодавчі обмеження та мораторії (заборони) щодо взаємодії з такими пов`язаними з державою-агресором особами.

Так, постановою Правління Національного Банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено окремі обмеження, в тому числі на здійснення окремих валютних операцій, передбачених п. 17 даної Постанови.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У статті 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

У частині 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Судом встановлено, що позивачка звернулась до суду з даним позовом на захист свого порушеного права щодо отримання належного їй на праві власності грошового переказу, який зберігається у відповідача на внутрішньобанківському рахунку.

Вказаний грошовий переказ був направлений позивачу її донькою, громадянкою російської федерації.

Відповідно до Постанови Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою НБУ № 21 від 24.02.2022, а саме п. 17 передбачено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції, зокрема, учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

За вказаних обставин, суд встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Керуючись ст. 15, 1167 ЦК України, Законом України «Про Національний Банк України», Постановою Правління Національного Банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 263-266, 352-354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 листопада 2023 року.

Суддя О.Л. Бусик