провадження № 22-ц/824/5236/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником - Бережною Наталією Миколаївною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2010 в розмірі 80 624,35 грн. та судовий збір 2 270 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19.07.2010. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування.

Позивач стверджує, що того ж дня відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій своїм підписом підтвердив ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. На підставі укладеного договору про надання банківських послуг (далі - Договір) банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу - надано у користування кредитну картку. У подальшому банк, керуючись п. 2.1.1.2.3 Договору, збільшив розмір кредитного ліміту до 5 000 грн. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору - щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, встановленого Договором, однак у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору не виконав покладені на нього зобов`язання.

Позивач зазначає, що у редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 відповідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 84,6% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки Універсальна голд». Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Станом на 10.11.2021 утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, яка становить 80 624 грн. 35 коп., з яких: 57 278 грн. 74 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 23 345,61 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19.07.2010 № б/н в розмірі 57 278, 74 грн. та судовий збір в розмірі 268,54 грн. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», через представника - Бережну Наталію Миколаївну,подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що на підтвердження погодження сторонами оплати процентів за користування кредитними коштами, а також розміру процентної ставки суду було надано Заяву-анкету від 19 липня 2010 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 липня 2010 року, які підписані особисто відповідачем.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що розмір базової процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Зазначає, що вказана Довідка є складовою частиною кредитного договору, містить ПІБ відповідача та його ІПН. Заперечень щодо підписання даної довідки матеріали справи не містять, почеркознавчу експертизу не проведено.

На думку апелянта, підписавши заяву та довідку, які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Таким чином, апелянт вважає, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі його істотні умови.

Окрім того, апелянт вказував, що відповідач не звертався до Банку для розірвання договору, а навпаки - погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

13 квітня 2023 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу позивача. У вказаному відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. При цьому зазначав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Окрім того, вважає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Зазначає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-131цс19 від 03 липня 2019 року. Також відповідач вважає, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи ціну позову 80 624,35 грн. та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19.07.2010. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування.

Позивач стверджує, що того ж дня відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій своїм підписом підтвердив ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

На підставі укладеного договору про надання банківських послуг (далі - Договір) банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу - надано у користування кредитну картку.

У подальшому банк, керуючись п. 2.1.1.2.3 Договору, збільшив розмір кредитного ліміту до 5 000 грн.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору - щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, встановленого Договором, однак у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору не виконав покладені на нього зобов`язання.

Позивач зазначає, що у редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 відповідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 84,6% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки Універсальна голд». Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

Станом на 10.11.2021 утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, яка становить 80 624 грн. 35 коп., з яких: 57 278 грн. 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 23 345 грн. 61 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач у відзиві стверджує, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості така виникла 13.09.2019 та становила 60 207 грн. 98 коп. При чому вона виникла у зв`язку з неправомірними діями позивача. Зокрема, вказує, що ним було відкрито картковий рахунок за номером НОМЕР_1 (картка «Універсальна»). 13.09.2019 банком з даного рахунку проведено дві транзакції, згідно з якими:

- о 20:26:29 год списано 14 755 грн, призначення платежу «WFP.CREDITUP.C2A, WFP.CREDITUP.C2A, ZA Переказ картки»;

- о 20:37:28 год списано 45 806 грн 50 коп., призначення платежу «WFP.CREDITUP.C2A, WFP.CREDITUP.C2A, ZA Переказ картки».

Відповідно до вказаних транзакцій з його рахунку списано 60 561 грн. 50 коп. Вказує, що на момент списання коштів на його рахунку було 198 грн. 52 коп., інші 60 362 грн. 98 коп. списані в мінус, тобто банком самостійно списано кредитний ліміт, який становив 0 грн. 00 коп.

У відповіді на відзив, банк вказує на те, що рішенням Печерського районного суду від 30.06.2021 у справі № 757/55548/20-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 13.09.2019 позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату отриманих послуг через інтернет за допомогою платіжної системи Wayforpay у безготівковій формі на суми 14 755 грн. та 45 806 грн. 50 коп. Оплата була здійснена з використанням електронного платіжного засобу 466798.

Рішенням Печерського районного суду від 30.06.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2022 у справі № 757/55548/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, встановлено, що спірне списання коштів являлось виконанням доручення клієнта. Спірні транзакції є здійсненням оплати отриманих послуг через Інтернет за допомогою платіжної системи Wayforpay у безготівковій формі на суми 14 755 грн. та 45 806,5 грн. Оплата здійснена з використанням електронного платіжного засобу (картки) № НОМЕР_1 . Таким чином, суди встановили, що перекази коштів здійснено ОСОБА_1 з використанням системи «WayForPay» за допомогою необхідних реквізитів платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк».

Також у вказаному судовому рішенні встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент списання спірних коштів - 13 вересня 2019 року, у банку був відсутній встановлений кредитний ліміт, при цьому в судовому засіданні представник банку зазначив, що він був зменшений після його використання ОСОБА_1 та відсутності оплати на погашення заборгованості.

За змістом ст. ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків суд першої інстанції вважав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, суд першої інстанції зазначав, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При перевірці висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами позивач посилався, зокрема, на підписані відповідачем Заяву-анкету від 19 липня 2010 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 липня 2010 року.

При цьому суд першої інстанції, досліджуючи матеріали справи, помилково не взяв до уваги, що у підписаній відповідачем особисто Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 липня 2010 року міститься інформація щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Таким чином, визначаючі істотні умови договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитними коштами у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 липня 2010 року, яка містить особистий підпис відповідача.

При цьому зі змісту вказаної Довідки вбачається, що вона видана до договору SAMDN50OTC003502370, містить відомості про відповідача.

Згідно з розрахунком заборгованість за простроченими відсотками становить 23 345,61 грн. (а.с. 19 зв.). Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 23 345 грн. 61 коп., розмір та порядок нарахування яких погоджено сторонами в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 липня 2010 року.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у оскаржуваній частині із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

У іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не було предметом перевірки апеляційного суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами та невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами підлягаєскасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 23 345 грн. 61 коп.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, слід змінити розмір судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, збільшивши розмір судового збору за розгляд справи судом першої інстанції до 2 270 грн.

Окрім того, зважаючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 3 405,00 грн. (а.с.209)

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником - Бережною Наталією Миколаївною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами - скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19 липня 2010 року в розмірі 23 345 (двадцять три тисячі триста сорок п`ять) грн. 61 коп.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року в частині стягнення судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова