ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8426/23 Справа № 207/765/23 Головуючий у першій інстанції: Скиба С. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

16 лютого 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200073441, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 23250,00 гривень зі встановленим строком користування по 20 травня 2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 16.02.2023 утворилась заборгованість у розмірі 68669,48 грн., а саме: 22497,59 грн - заборгованість за кредитом, 46171,89 грн - заборгованість за відсотками. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позивальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року у справі №910/11298/16, згідно якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 68669,48 грн.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 68669,48 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25 липня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір договір у формі заяви (оферти) №200073441 про надання та використання платіжної картки, рахунок картки: НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 8).

Також, 25 липня 2014 рокувідповідачем підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка (не іменна)» (а.с. 13).

ОСОБА_1 отримав платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 25.07.2014 року (а.с. 17).

Позивачем до позовної заяви додано копію витягу з додатку №1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, за змістом якого дата закінчення кредитного договору 20 травня 2017 року , сума заборгованості - 68669,48 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 22497,59 грн, заборгованість за доходами - 46171,89 грн (а.с. 18).

23 грудня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило відповідачу претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за кредитним договором №200073441 від 25.07.2014 в загальній сумі 68669,48 грн (а.с.19-20, 21).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем загального трирічного строку позовної давності. Однак, з такими висновками місцевого суду у повній мірі погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ТОВ «Діджи Фінанс» не надало до суду першої інстанції доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 грошових коштів, доказів зарахування кредитних коштів, користування кредитним лімітом, а також розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі у розмірі 22497,59 грн.

Також позивачем не надано до суду першої інстанції виписки з особового рахунку, детального розрахунку розміру заборгованості. Надана ТОВ «Діджи Фінанс» копія витягу з додатку №1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року сама по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, використання кредитного ліміту - позивачем не надано.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Проте суду першої інстанції не було надано ні розрахунку заборгованості ні первинних документів чи виписки по рахунку відповідача.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй заяві до суду ТОВ «Діджи Фінанс» просило провести судове засідання без участі їх представника (а.с. 79-80), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляло.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

Подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому колегія не приймає, як доказ, подану апеляційному суду копію виписки з особового рахунку позичальника, яка на думку позивача, підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаної виписки по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, будучи обізнаним про те, відповідач заперечує проти позову та не визнає суму боргу у розмірі 68669,48 грн, що підтверджується, зокрема, поданим ним відзивом на позовну заяву з доказами направлення його копії ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 52-56, 57-58);позивач, разом з тим, не надав доказів на підтвердження позовних вимог, тобто, скористався своїми правами, передбаченим ЦПК України, на власний розсуд.

Окрім того, позивачем не представлено належних та допустимих доказів укладення договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року щодо набуття права вимоги за кредитним договором №200073441 від 25.07.2014, зокрема, належним чином завіреної копії цього договору.

Долучена до позовної заяви копія витягу з додатку №1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року не є належним доказом відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором №200073441 від 25.07.2014 до відповідача ОСОБА_1 (а.с. 18).

Також позивачем не надано належним чином завірену копію судового рішення з відміткою про набрання законної сили, на яку посилається ТОВ «Діджи Фінанс» у позовній заяві щодо встановлення факту набуття ним права вимоги.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем видачі позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів, а також доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №200073441 від 25.07.2014 до ТОВ «Діджи Фінанс», - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за вказаним кредитним договором 22497,59 грн. заборгованості за кредитом та 46171,89 грн - заборгованості за відсотками.

Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 29.01.2020 року у справі №755/18920/18 (провадження №61-17205 св 19).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не встановив наявність чи відсутність боргу відповідача перед позивачем, дійшовши передчасного висновку про застосування строків позовної давності. Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, покладаються на ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 376, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 22 листопада 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова