Провадження № 2/554/1314/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарі Проскурня Я.О.,

за участю учасників справи:

представник позивача: Максимов М.І.,

представник відповідача АТ КБ «Приватбанк»: Левицька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» («UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC»)про визнання договорів припиненими, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у березні 2019 року звернулася до Печерського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» («UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC»)про визнання договорів припиненими, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому просить визнати кредитний договір між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» №НАН2GК01270158 від 19.08.2005 року припиненим; визнати договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та «Приватбанк» від 19.08.2005 року припиненим; скасувати запис від 14.03.2007 року про обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою (реєстраційний номер обтяження: 2837448; підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, Реєстр №351, 352, 19.02.2007, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.); скасувати запис від 20.08.2005 року про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2311602; підстава обтяження: іпотечний договір, Р. №6690, 19.08.2005, Приватний нотаріус Широкова В.А., ВСМ 52).

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона з 05.06.2004 року по 02.06.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 19.08.2005 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №НАН2GК01270158, договір іпотеки від 19.08.2005 року. Кінцевий строк погашення кредитного зобов`язання 18.08.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.06.2009 року серії НОМЕР_1 .

Через декілька днів після смерті чоловіка позивач повідомила банк про його смерть та надала відповідні документи. Крім того, позивачкою було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи №20187341 від 15.06.2009 року. Відповідач не пред`явив вимог щодо погашення кредиту після смерті ОСОБА_2 , хоча мав інформацію про його смерть.

Після консультацій у нотаріуса на початку 2019 року позивачу стало відомо, що у 2014 році відповідач звернувся з претензією до Десятої Харківської державної нотаріальної контори. До вказаної претензії було долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , що надавалася банку позивачкою одразу після смерті ОСОБА_2 . Про зазначену претензію нотаріус позивача не інформував. Як зазначила нотаріус у відповіді на запит адвоката, відповідача було проінформовано офіційним листом про заяви про прийняття спадщини, що подавалися спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 .

З 2014 року по теперішній час відповідач не висунув жодних претензій до позивача щодо погашення боргу.

Згідно офіційної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, іпотекодержателем за вказаним кредитним договором з 14.03.2007 року є «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Хоча ст.1281 ЦК України чітко не встановлений порядок пред`явлення претензій кредитора до спадкоємців, але в системному аналізі ст.1281 ЦК України та п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що був чинним на 2014 рік, вбачається, що претензії кредитора мають бути направлені саме спадкоємцям, а не до нотаріальної контори. Після отримання інформації з нотаріальної контори, відповідач не звернувся з претензією до спадкоємців або з позовною завою про стягнення заборгованості до суду. Крім цього, банк мав інформацію про смерть боржника ще у 2009 році.

Претензія кредитора, надіслана до нотаріальної контори за змістом не містить конкретних вимог до спадкоємців, хоча повинна містити такі вимоги. Таким чином, відповідач пропустив строк, передбачений положеннями ст.1281 ЦК України, як наслідок кредитний договір та договір іпотеки є припиненими в силу закону.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 14.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог ОСОБА_1 про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» («UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC»)про визнання припиненими кредитного та іпотечного договорів. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Представником Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подано до суду відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що 16.10.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Десятої державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст.1281 ЦК України, якою було пред`явлено вимоги Банка до спадкоємців померлого ОСОБА_2 . Вказаною претензією ПАТ КБ «Приватбанк» просив повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком. Листом від 25.10.2014 року Десята державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . Також, було надано інформацію про спадкоємців померлого, серед яких: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк» також додатково повідомив спадкоємців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про наявність заборгованості у померлого ОСОБА_2 .

В порушення ч.1 ст.1281 ЦК України, спадкоємці померлого не повідомили АТ КБ «Приватбанк» про смерть ОСОБА_2 , що унеможливлює посилання на порушення строку пред`явлення Банком вимог. Стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» не знав і не міг знати про смерть ОСОБА_2 , а відтак не пропустив встановлені строки пред`явлення вимоги до спадкоємців. ОСОБА_1 не може вимагати визнання припиненими кредитного договору, оскільки в даному випадку за вказаним зобов`язанням право вимоги у Банку виникло як до позивача у цій справі так і до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с.61-64).

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21.10.2021 року дану справу передано за підсудністю на розгляд до Фрунзенського районного суду м.Харкова.

Позивач надав до суду клопотання, в якому просив врахувати уточнення резолютивної частини позову та розглядати вимоги у наступній редакції: визнати кредитний договір між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» №НАН2GК01270158 від 19.08.2005 року припиненим; визнати договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та «Приватбанк» від 19.08.2005 року припиненим; скасувати державну реєстрацію іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою (реєстраційний номер обтяження: 2837448; підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, Реєстр №351, 352, 19.02.2007, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.); скасувати державну реєстрацію заборони відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2311602; підстава обтяження: іпотечний договір, Р. №6690, 19.08.2005, Приватний нотаріус Широкова В.А., ВСМ 52) (т.2 а.с.7-8).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою суду від 13.04.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду додаткові письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими не підлягають задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим (т.2 а.с.61).

Ухвалою суду від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Максимов М.І. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги та уточнені вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позові. Зазначив, що позивач усно повідомила банк про смерть чоловіка, доказів ніяких про це немає, але лише в 2014 році банк звернувся до нотаріуса, до РАЦСу не звертався.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Левицька А.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що Банк звернувся до нотаріуса коли стало відомо про смерть боржника в 2014 році, коли перевіряли стан активів. На конверті було зазначено, що абонент помер. Доказів про повідомлення Банка немає. Інших спадкоємців ОСОБА_1 чомусь не включила до складу позивачів. До всіх трьох спадкоємців Банк звертався з претензією, повідомив їх про заборгованість.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що в 2009 році помер її чоловік ОСОБА_2 , який за життя взяв у банку кредит. 03.06.2009 року їй видали довідку та свідоцтво про смерть. Поховали чоловіка 04.06.2009 року, а 05.06.- 06.06.2009 року вона повідомила Банк про смерть боржника, показала оригінал свідоцтва про смерть. Банк до неї не звертався, тому позивач була впевнена, що вона все зробила необхідне.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов та уточнений позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19.08.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №НАН2GК01270158, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 52263 доларів США строком до 18.08.2020 року для придбання квартири. Позичальник за договором прийняв на себе зобов`язання повністю погасити отриманий кредит і сплатити проценти за фактичний строк його використання (т.1 а.с.20-22).

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 19.08.2005 року №6690 (т.1 а.с.23-26).

Позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 05.06.2004 року (т.1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.06.2009 року серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.16) .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесено запис від 14.03.2007 року про обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою (реєстраційний номер обтяження: 2837448; підстава обтяження: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити , Реєстр №351, 352, 19.02.2007, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.); також - запис від 20.08.2005 року про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2311602; підстава обтяження: іпотечний договір, Р. №6690, 19.08.2005, Приватний нотаріус Широкова В.А., ВСМ 52). Іпотекодержателем за вказаним кредитним договором з 14.03.2007 року є «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (т.1 а.с.18-19).

Відповідно інформації Десятої Харківської державної нотаріальної контори, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена спадкова справа №279/2009. 15.06.2009 року заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_1 , яка була зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №668. 13.04.2010 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від матері померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка була зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №468. 25.05.2012 року до нотаріальної контори надійшла заява про видачу свідоцтва на спадщину від матері померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка була зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 636. 19.06.2012 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від батька померлого ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Заяв від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось (т.1 а.с.11).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599, 601, 604, 609 ЦК України, зокрема стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавецем може бути боржник або інша особа майновий поручитель.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалась на те, що банк з вимогою про виконання умов кредитного договору, укладеного 19.08.2005 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» , а також договору іпотеки, укладеного 19.08.2005 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк», після смерті ОСОБА_2 не пред`являв своїх вимог до неї як до спадкоємця іпотекодавця, відповідно до ст.1281, 1282 ЦК України, наслідком чого є позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями у зв`язку із припиненням таких зобов`язань.

Згідно з положеннями чинного законодавства кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті).

Позивач стверджує, що відповідач відповідно до ч. 3 і 4 ст. 1281 ЦК України позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки ним пропущено встановлений законом строк.

Як зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про невідкладне повідомлення відповідача про смерть позичальника ОСОБА_2 . Вказані обставини унеможливлюють встановити факт наявності чи відсутності у кредитора прав пред`явлення вимоги до позивача як спадкоємця у встановлені законом строки.

Крім того,згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі №363/3686/18 (провадження № 61-3946св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові зазначила, що вона не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору.

Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на таке.

За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 441/156/20 (провадження № 61-20666св21).

За таких обставин позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими не підлягають задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим. Оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації іпотеки квартири та скасування державної реєстрації заборони відчуження квартири є похідними від вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими, тому вони також задоволенню не підлягають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,15, 16,526, 530,610, 1216,1281 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC)»про визнання договорів припиненими, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач:ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач:Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ;

відповідач:«ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» («UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO. 1 PLC»), місцезнаходження: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, 9 Клоук Лейн, Лондон, ЕС4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Повний текст судового рішення складено 19.05.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова