Справа № 463/9717/20 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2195/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 - Мартиневича О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кулиняк Ігор Ярославович, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в особі законного представника - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в особі законного представника - ОСОБА_15 , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 у праві спільної сумісної власності на 1/2 ідеальну частку в садибному житловому будинку по АДРЕСА_1 з усіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами становила 1/2 її частину.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_16 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на 1/2 частину садибного житлового будинку на АДРЕСА_1 з відповідною частиною належних до нього господарських будівель (двох дерев`яних сараїв, цегляного сараю, огорожі з металевої сітки), оскільки будинок був побудований під час перебування в зареєстрованому шлюбі її (позивача) батьків, однак, право власності на будинок зареєстровано в 1983 році лише на батька - ОСОБА_17 .

Позивач зазначає, що спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_18 , були: вона ( ОСОБА_3 ) та її батько - ОСОБА_17 , який помер у 2008 році, водночас, ні вона, ні її батько не отримували свідоцтва про право на спадщину на відповідні частки в спірному будинку.

Позивачка зазначає, що з народження проживала та була зареєстрована в спірному будинку, тому фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління майном, яке належало її матері, а відтак, вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері.

05 березня 2020 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, покликаючись на те, що частка спадкодавця у спільному майні не визначена, відсутні документи про право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутня інформація про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що і стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дійшовши висновку про належність її батькам спірного будинку на праві спільної сумісної власності, як подружжю.

Водночас, апелянт не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні її позову, зокрема, з тих підстав, що вона звернулась із вказаним позовом до неналежних відповідачів.

Апелянт зауважує, що в позовній заяві вона не просила суд визнати право власності за померлою матір`ю, а просила визначити розмір частки матері в праві спільної сумісної власності подружжя на вказаний будинок на момент її смерті, яке ніким не заперечується, щоб в майбутньому мати можливість оформити в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину.

Також звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив вимогу про визнання права власності за померлою особою з вимогою про визначення розміру частки померлої особи у її безспірному праві спільної сумісної власності на момент смерті.

Апелянт вважає, що належним відповідачем у даній справі мав бути її батько ОСОБА_17 , як співвласник будинку на АДРЕСА_1 , однак, внаслідок його смерті, всі права перейшли до спадкоємців, які були залучені до участі у справі, як співвідповідачі.

Наголошує, що жодних вимог до теперішніх власників будинку вона не заявляла, а відтак, в них не виникне жодних зобов`язань у випадку задоволення судом її позовних вимог, тому дані особи залучені до участі у справі як треті особи, а не як співвідповідачі.

У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім представника третьої особи ОСОБА_19 , не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Мартиневича О.А. в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 19.02.2020 року Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №3 від 25.02.2020 року, між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_20 ) було укладено шлюб 27.05.1956 року, про що зроблено актовий запис №413.

ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_21 ) є дочкою ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.09.1958 року.

Згідно довідки ЛКП «Управитель» №3025 від 28.12.2019 року, спадкодавець ОСОБА_18 та позивачка ОСОБА_3 , станом на момент смерті ОСОБА_18 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що згідно з п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_18 , як спадкоємець першої черги за законом.

Водночас, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_18 , право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстроване за її чоловіком - ОСОБА_17 , що підтверджується реєстраційним посвідченням НОМЕР_3 від 16.08.1983 року, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, який, в свою чергу, розпорядився належним йому нерухомим майном, подарувавши 02.06.1993 року усі приміщення в будинку, окрім кімнати 1-1 площею 18,4 кв.м., а саме: приміщення коридору 1-2 площею 5,0 кв.м., кухні 1-3 площею 6,8 кв.м., кімнати 1-5 площею 17,4 кв.м., кімнати 1-6 площею 15,4 кв.м., коридору площею 8,5 кв.м., сходової клітки 1-4 площею 1,8 кв.м., підвальні службові приміщення площею 19,2 та 11,8 кв.м., що становили 4/5 частини будинку, своєму синові ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 02.06.1993 року, а кімната 1-1 площею 18,4 кв.м. в цьому будинку перейшла у власність ОСОБА_22 , який, в подальшому, продав цю кімнату в будинку третій особі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2014 року.

Таким чином, третя особа ОСОБА_1 є власником кімнати, площею 18,4 кв.м., вже як окремого об`єкта нерухомого майна, яка до її відчуження була частиною спірного будинку.

Вказані обставини встановлені рішеннями суддів, які набрали законної сили, зокрема: рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року (справа №2-1066/2004р.), рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2006 року (справа №2-569/2006р.), рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.03.2018 року (справа №463/5225/16-ц), а тому не підлягають доказуванню в даній справі, згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України.

Також встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (колишня господарська споруда, що відносилась до будинку АДРЕСА_1 ) зареєстровано за третьою особою ОСОБА_12 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.12.2014 року та 27.12.2014 року, нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О.В.

Окрім того, 2/5 частини будинку зареєстровано на праві власності (спільна часткова) за третьою особою ОСОБА_13 , а 1/5 частина будинку зареєстрована на праві власності (спільна часткова) за третьою особою ОСОБА_14 на підставі договорів дарування від 09.06.2021 року та від 26.07.2021 року, відповідно, укладених з ОСОБА_4 та нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами на час розгляду даної справи не зберіг свого первинного стану, який існував на момент відкриття спадщини після смерті матері позивачки - ОСОБА_18 , а оскільки позивачка заявляє свої права на частку після смерті матері, яка за життя останньої визначена не була і якою, в тому числі, розпорядився ОСОБА_17 , як одноосібний власник будинку, тому заявлені позивачкою вимоги стосуються прав нових власників (співвласників) будинку, які не є відповідачами у даній справі, окрім того, за наявності нових власників (співвласників) будинку, позивачка не зможе відновити своє право, як спадкоємця першої черги за законом після смерті матері, в обраний нею спосіб, який, за встановлених обставин справи, є неправильним та неефективним.

Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного позову, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 травня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич