ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8135/23 Справа № 212/3913/23 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/3913/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 липня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебував у трудових відносинах з промисловим об?єднанням «Кривбасруда», перетвореним у виробниче об?єднання «Кривбасруда», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») з вересня 1978 року по травень 2009 року, працюючи на посаді помічника машиніста екскаватора та машиністом екскаватора. Внаслідок виконання роботи з важкими та шкідливими умовами праці у позивача виникли професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст., а також вібраційна хвороба першої-другої ст., від дії загальних вібрацій з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової помірно вираженої з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу справа ПФС першого ст.

Висновком МСЕК від 20 травня 2009 року йому вперше встановлено безстроково 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями.

У зв`язку із втратою працездатності позивач постійно хворіє, вимушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, знаходитись на стаціонарному лікуванні. Крім того, він відчуває задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, постійний кашель з виділенням слизового харкотиння, біль в грудній клітці, загальну слабкість, запаморочення, біль в поперековому відділі хребта та плечових суглобах. Крім професійних захворювань, його також турбують супутні захворювання: гіпертонічна хвороба 2 ст., хронічний гастрит, цукровий діабет 2 типу, катаракта обох очей, початкова приглухуватість, які на думку лікарів також є наслідком роботи у шкідливих умовах праці у відповідача. Він втратив дружину, не міг приділяти їй багато належної уваги, оскільки сам змушений був постійно лікуватися, що призводить до моральних страждань. Професійні захворювання позбавили його відчуття радості, можливості спілкування зі своєю родиною, що завдає сильного душевного болю та страждання.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя. Вказує на те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 268 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користьбез утримання всіх обов`язкових податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1 300 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, просить збільшити розмір моральної шкоди до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні позивачу для поліпшення стану здоров`я.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує стан його здоров`я. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 40 % професійної працездатності безстроково.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника відповідача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Некрасову К.О., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (залишенню без задоволення), з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 11 вересня 1978 року працював на підприємстві відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора, з 08 травня 1984 року по 16 квітня 1987 року та з 23 червня 1994 року по 29 травня 2009 року машиністом екскаватора. 29 травня 2009 року звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.29-32).

З Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, проведеного на ВАТ «Кривбасзалізрудком», вбачається, що комісія провела розслідування причин хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 : хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст., j 44; вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової помірно вираженої з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу справа ПФС першого ст., зліва першого-другого ст., Т 75.2 (а.с.13-16).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, проведеного на ВАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення хронічних професійних захворювань позивача, а саме: працюючи з 11 веренся 1978 року по 08 квітня 1984 року помічником машиніста екскаватора і з 08 травня 1984 року по 16 квітня 1987 року та з 23 червня 1994 року по теперішній час машиністом екскаватора в Управлінні залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_1 виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію (ГДК) при навантаженні залізорудної продукції в залізничні вагони, автомашини, думпкари, внаслідок не систематичного пилеподавлення конусів залізорудної продукції. При цьому також підпадав під дію загальної вібрації з перевищенням нормативного значення, внаслідок конструктивних недоліків екскаватора.

Пунктом 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, причиною професійних захворювань є праця позивача протягом 22 років 5 місяців в умовах підвищених шкідливих виробничих факторів: рівень запиленості - пил з вмістом вільного SIO2, від 10 до 70 % в концентрації від 5.0 мг/м3 до 9.8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; рівень загальної вібрації 103-105 дБ при нормативному значенні 101 дБ.

Висновком МСЕК від 20 травня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності: 20 % - ХОЗЛ, 20 % - вібраційна хвороба з 05 травня 2009 року безстроково (а.с.17).

З Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0407/15646/15646/2 від 05 червня 2009 року, ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у сумі 40 140 грн. у зв`язку із втратою професійної працездатності 40 % (а.с.18).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та виписками з історії хвороби (а.с.19-28).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач з 11 вересня 1978 року працював на підприємстві відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора, з 08 травня 1984 року по 16 квітня 1987 року та з 23 червня 1994 року по 29 травня 2009 року машиністом екскаватора. Звільнений з підприємства 29 травня 2009 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.29-32).

Пунктом 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17 квітня 2009 року, причиною професійних захворювань є праця позивача протягом 22 років 5 місяців в умовах підвищених шкідливих виробничих факторів: рівень запиленості - пил з вмістом вільного SIO2, від 10 до 70 % в концентрації від 5.0 мг/м3 до 9.8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; рівень загальної вібрації 103-105 дБ при нормативному значенні 101 дБ.

Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 22 років 05 місяців в шкідливих умовах зазначено керівників Управління залізничного транспорту ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с.16).

Відповідно до висновку МСЕК від 20 травня 2009 року ОСОБА_1 первинно, безстроково, встановлено 40 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (а.с.17).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань позивача, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» протягом 22 років 05 місяців Також враховано відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 40 % без визначення інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: