ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7459/20Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-з/4817/23/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
ДОДАТКОВА П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2023 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючої - Бершадська Г.В.
суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,
з участю секретаря - Панькевич Т.І.
представника ОСОБА_1 - Осіва П.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича про стягнення судових витрат за надання правової допомоги в справі №607/7459/20 за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В квітні 2020 року АТ "Альфа-Банк (АТ "СЕНС БАНК) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу АТ "СЕНС БАНК" залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2022 року залишено без змін.

17 квітня 2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким вирішити питання про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу.

Заяву мотивував тим, що відповідачу, згідно акту прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору №10/09 про надання правничої допомоги від 10 вересня 2020 року було надано правничі послуги у суді апеляційної інстанції та відповідно до пункту 3.2 Договору від 07.12.2022 року про внесення змін до Договору №10/09 від 10.09.2020 про надання правничої допомоги, розмір гонорару за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції становить фіксований розмір - 15 000 грн., який не залежить від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом. Крім того, звертав увагу, що загальний час, який затрачений адвокатом на надання правничої допомоги складає 10 год. 15 хв. (без урахування участі у трьох судових засіданнях.

Від представника позивача надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги є набагато меншим, ніж зазначено у розрахунку адвоката, а витрати є неспівмірними зі складністю справи, оскільки дана справа, на його думку, не є складною. Вказує на відсутність доказів на підтвердження факту оплати послуг адвоката, відтак вважає, що дана обставина є недоведеною, розмір наданих послуг є завищеним, а тому слід відмовити у стягненні заявленого розміру витрат.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву підтримав з мотивів викладених у ній, а тому просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Заслухавши представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу при ухваленні постанови апеляційним судом не вирішувалося, тому є підстави для ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 статті 133 ЦПК України).

Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) у разі відмови в позові покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ( далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Як вбачається між адвокатом Осівим П.В. та ОСОБА_1 було укладено договір №10/09 від 10.09.2020 про надання правничої допомоги.

Договором про внесення змін до Договору №10/09 від 10.09.2020 про надання правничої допомоги Пункт 3.2 Договору викладено в новій редакції, зокрема зазначено - за надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар, розмір, якого визначається відповідно до акту прийому-передачі наданої правничої допомоги. За надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар у суді апеляційної інстанції у фіксованому розмірі 15 000 грн. (не залежно від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу).

Згідно акту прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору №10/09 про надання правничої допомоги від 10.09.2020 року Адвокат надав а Клієнт прийняв правничі послуги (пошук та вивчення судової практики для підготовки та складення відзиву на апеляційну скаргу, заперечень проти клопотання про приєднання доказів, доповнень до заперечень проти клопотання про приєднання доказів - 2 години; складення відзиву на апеляційну скаргу - 2 години; складення заперечень проти клопотання про приєднання доказів - 1 година; складання доповнень до заперечень проти клопотання про приєднання доказів - 1 година; складання заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу - 0,25 годин; складення заяви про ухвалення додаткового рішення - 1 година; участь у трьох судових засіданнях), що разом складає - 15000 грн.

Апеляційний суд вважає, що заявлені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції та відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру і будуть пропорційними до предмета спору у розмірі гонорару - 15 000 грн. З урахуванням того, що сторони у Договорі узгодили саме фіксований розмір гонорару, конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання умов для оплати гонорару, не має жодного значення для визначення його розміру в даному випадку.

Колегія суддів вважає безпідставним заперечення представника позивача, в яких він посилається на відсутність доказів підтвердження факту оплати послуг адвоката, оскільки в розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України такий доказ не є обов`язковим для визначення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки суд встановлює такий розмір, який сплачений або має сплатитись, на підставі договорів, рахунків тощо.

Інші мотиви заперечень не дають підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки не доводять їх неспівмірності.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" () в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 15 000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуючої

Судді