справа № 278/4296/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖОЛСЦРЗ "ДЕНИШІ" про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. Вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває у трудових стосунках з відповідачем по теперішній час, неодноразово звертався з вимогою про виплату заробітної плати, але позитивної відповіді від відповідача не отримав, у зв`язку із чим і звернувся до суду із даним позовом.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників розгляду не надходило і судом не було встановлено.

Відповідач направленим відзивом не погоджується із пред`явленим позовом. В обґрунтування зазначеного вказав, що станом на 23 жовтня 2023 року КП ЖОЛСЦРЗ "ДЕНИШІ" було виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 18 500 гривень, що підтверджується банківською випискою з 01 липня 2023 року по 11 жовтня 2023 року. Відповідач визнає борг по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 4 961,69 гривень, та збирається його погасити до 20 грудня 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області, отримував код платника податків.

Позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 7 вересня 1981 року на посаді медичної сестри. З вересня 2022 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату. Станом на 1 липня 2023 року заборгованість по заробітній платі складає 23 461,69 гривень.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95 (надалі - Конвенція), яка ратифікована 31 січня 1961 року, термін - "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, які надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачується через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних врегулювань, які забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати мають бути продиктовані національним законодавством або визначені колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Суд вважає порушеними права позивача протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати коштів. Так, в ході розгляду справи встановлено, що станом на 1 липня 2023 року перед позивачем у відповідача була наявна заборгованість, щодо виплат працівникові заробітної плати. Відповідач надав докази, що станом на 23 жовтня 2023 року було частково виплачено працівнику заборгованість по заробітній платі в сумі 18 500 гривень та визнають по нарахованій, але не виплаченій заробітній пласті в сумі 4 961,69 гривень.

Результати вирішення спору дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних з розглядом даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради (вул. Набережна, 1, с. Дениші, Житомирський район, Житомирська область, 05418448) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 4 961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одна) гривня 69 копійок.

Стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесяти три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 22 листопада 2023 року.

Суддя Євген Татуйко