Справа № 457/1341/23
провадження №2/457/251/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - староста Орівського Старостинського округу Трускавецької міської ради, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - староста Орівського Старостинського округу Трускавецької міської ради, про визнання права власності. Позов мотивований тим, що з 2005 року позивачка проживала з ОСОБА_3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Зазначає, що доглядала за ОСОБА_3 , якій на цей час було 92 роки, виконувала всю хатню роботу, поралась по господарству, так як з її рідних нікого не було. ОСОБА_3 неодноразово говорила ОСОБА_1 , що після її смерті, позивачці буде належати будинок в якому вони проживають. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 і після її смерті позивачка залишилась проживати в будинку, оскільки іншого житла немає. У житловому будинку ОСОБА_1 зробила ремонт, купила всі необхідні речі, сплачує комунальні послуги, однак не може укласти договір на постачання електроенергії у вказаний житловий будинок так як вона не є його власником. Звернувшись до нотаріуса, позивачка дізналась що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму онукові ОСОБА_2 . ОСОБА_2 надав заяву, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його баби ОСОБА_3 , яка залишила заповіт на його імя, однак спадщину він не прийняв та звертатись до суду для встановлення додаткового строку не буде. Крім цього ОСОБА_2 на належне спадкове йому майно не претендує. Згідно повідомлення старости с.Орів та с.Зимівки, відомостей про спадкоємців майна ОСОБА_3 , крім її внука ОСОБА_2 , немає. Тому ОСОБА_1 зазначає, що вона добровільно заволоділа і продовжує користуватись житловим будинком, оскільки вважала що будинок їй належить, так як ОСОБА_3 говорила що будинок буде належати позивачці. Враховуючи те, що позивачка більше 10 років добросовісно володіє житловим будинком, при цьому не приховуючи такий факт та не знаючипро відсутність підстав набуття права власності на таке майно, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася та подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився та подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Позов визнає повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - староста Орівського Старостинського округу Трускавецької міської ради в судове засідання не з`явилась та подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Щодо прийняття рішення по справі покладається на думку суду.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 жовтня 1989 року виданого виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок у АДРЕСА_1 на праві особистої власності належить ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2023 року, що видане повторно Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 01 серпня 2002 року був складений заповіт, згідно якого житловий будинок, все майно що належить їй на день смерті, вона заповідає свому внуку ОСОБА_2 .

З технічного паспорту на житловий будинок садибного типу від 21 серпня 2023 року на будинок по АДРЕСА_1 , вбачається, що згідно експлікації будинок житловою площею - 12.6 кв.м., загальною площею - 31.9 кв.м. та згідно експлікації, такий складається з: коридору 1 площею 3.8 кв.м.; кухні 2 площею 12.9 кв.м., кімнати 3 площею 12.6 кв.м.; санвузол 6 площею 2.6 кв.м., до якого належить: сарай - Б, убиральня - В, господарська будівля - Г, літня кухня - Д, колодязь №1.

Відповідно до ст.328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України вбачається , що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється. .

Відповідно до ст. 1217 вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що за заповітом спадкоємцем майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її внук - ОСОБА_2 .

З матеріалів позовної заяви судом вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від спадщини. Так, з поданої ОСОБА_2 заявою від 01 вересня 2023 року, що нотаріально посвідчена, вбачається, що ОСОБА_2 відомо про відкриття спадщини після смерті його баби ОСОБА_3 і яка на його імя залишила заповіт. В установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він не звертався та немає наміру звертатись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття ним спадщини. А також вказує, що не претендує на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім цього, згідно відповіді старости Орівського Старостинського округу Трускавецької міської ради №44 від 14 вересня 2023 року, ОСОБА_3 до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 і за вказаною адресою без реєстрації місця проживання, приблизно з 2005 року, проживала ОСОБА_1 . ОСОБА_1 на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім внука відомостей про спадкоємців ОСОБА_3 , відсутні.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Крім того, статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, а інших осіб, які б претендували на житловий будинок, який належав ОСОБА_3 немає.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, вказаною нормою визначено загальне правило набуття права власності, зокрема із правочинів.

Винятки правомірного набуття права власності не на підставі правочинів безпосередньо передбачені актами цивільного законодавства. Один із таких винятків визначений у статті 344 ЦК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Таким чином, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц вказав, що лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності.

Згідно з п.13 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Отже, враховуючи все вищевикладене, а також той факт, що позивачка фактично відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком з 2006 року та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися ним, однак зареєструвати право власності у позасудовому порядку не має можливості, при заволодінні спірним майном вона не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а також те, що відповідач не претендує на спірний будинок та те, що позивачкою дотримано усіх необхідних умов для визнання за нею права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи визнання позову відповідачем, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок садибного типу розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані літерою «А-1», житловою площею - 12.6 кв.м., загальною площею - 31.9 кв.м., який складається з: коридору 1 площею 3.8 кв.м.; кухні 2 площею 12.9 кв.м., кімнати 3 площею 12.6 кв.м.; санвузол 6 площею 2.6 кв.м., до якого належить: сарай - Б, убиральня - В, господарська будівля - Г, літня кухня - Д, колодязь №1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - староста Орівського Старостинського округу Трускавецької міської ради, юридична адреса: 82610, Львівська область, Дрогобицький район, с.Орів, вул. Шевченка, 178.

Суддя: В. І. Марчук