ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Суми

Справа №581/256/23

Номер провадження 22-ц/816/1486/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності:

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Панченко Алли Віталіївни,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» Алфімова Віталія Віталійовича ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» та ОСОБА_1

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2023 року у складі судді Бутенка Д.В., ухвалене в сел. Липова Долина Сумської області, повний текст рішення складено 14 липня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі недійсними, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування державної реєстрації прав оренди,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року у справі № 581/283/21 визнано недійсним державний акт серії ЯБ №335691 на право власності на земельну ділянку площею 3,226 га, розташовану на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_4 . На підставі вказаного рішення суду 02 серпня 2022 року проведено державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_4 на земельні ділянки: загальною площею 3,0855 га (кадастровий номер: :02:003:0190); загальною площею 0,14 га (кадастровий номер: :02:002:0222).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 листопада 2022 року у справі № 581/409/22 визнано за позивачкою право власності на 2/3 земельної ділянки загальною площею 3,0855 га (кадастровий номер: :02:003:0190) та на 2/3 частки земельної ділянки (паю) загальною площею 0,14 га (кадастровий номер: :02:002:0222), які належали померлому ОСОБА_5 , як набуте нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та визнано за нею право власності на 2/3 частки вказаних земельної ділянки. 23 грудня 2022 року проведено державу реєстрації права власності позивачки на 2/3 вказаних земельних ділянок.

У подальшому позивачка дізналася про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0190 та :02:002:0222 перебувають в користуванні TOB «Мрія» на підставі договорів оренди, укладених з орендодавцем ОСОБА_4 , а саме: земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0190 площею 3,0855 га перебуває в оренді відповідача на підставі договору оренди від 01 листопада 2006 року, та додаткової угоди від 09 вересня 2015 року, а земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0222 площею 0,14 га перебуває в оренді відповідача на підставі договору оренди від 01 жовтня 2016 року.

05 лютого 2023 року вона звернулася із заявами про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди - на вказані земельні ділянки, за результатами розгляду яких державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду вищезазначених заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з підстав відсутності у повному обсязі документів, необхідних для припинення речового права оренди. 13 січня 2023 року позивачка подала до Східного міжрегіонального управління юстиції скаргу на вказані рішення, проте у її задоволенні було відмовлено. Також позивачка зверталася до ТОВ «Мрія» з проханням припинити дію договорів оренди, укладених незаконним власником, проте відповіді не отримала, користування земельними ділянками не припинено.

Таким чином, позивачка має перешкоди в користуванні вказаними земельними ділянками. Відповідач відмовляється припинити подальше користування землями, що належать позивачці, та повернути земельні ділянки в її користування.

Вважає, що оспорювані договори оренди укладені з порушенням вимог чинного законодавства, так як земельні ділянки передані в оренду особою, що не була їх власником, а отже підлягають визнанню недійсними.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок із внесеними до них змінами площею 3,0855 та 0,14 га, укладені між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ТОВ «Мрія», скасувати державну реєстрацію права оренди та зобов`язати ТОВ «Мрія» повернути їй земельні ділянки. Стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 червня 2023 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним Договір оренди землі від 01 листопада 2006 року, укладений між ТОВ «Мрія», як орендарем, та ОСОБА_4 , як орендодавцем, зареєстрований 21 грудня 2016 року в Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 74, зі змінами, внесеними додатковою угодою від 09 вересня 2015 року, щодо земельної ділянки загальною площею 3,0855 га, кадастровий номер :02:003:0190, в частині належного позивачу права власності на цю земельну ділянку в розмірі 2/3 частини (частки).

Визнано недійсним Договір оренди землі від 01 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «Мрія», як орендарем, та ОСОБА_4 , як орендодавцем, зареєстрований 21 грудня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 18162393, щодо земельної ділянки загальною площею 0,14 га, кадастровий номер :02:002:0222, в частині належного позивачу права власності на цю земельну ділянку в розмірі 2/3 частини (частки).

Зобов`язано ТОВ «Мрія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,0855 га (кадастровий номер :02:003:0190) в частині належного позивачу права власності на неї в розмірі 2/3 частини (частки) та земельну ділянку площею 0,14 га (кадастровим номер :02:002:0222) в частині належного позивачу права власності на неї в розмірі 2/3 частини (частки).

Cкасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області Демиденка М.Д. від 28 листопада 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26571134, про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) за ТОВ «Мрія» на земельну ділянку площею 3,0855 га, кадастровий номер :02:003:0190, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського (теперішній-Роменський район) району Сумської області та запис про номер відомостей про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 12271307 в частині належного позивачу права власності на цю земельну ділянку в розмірі 2/3 частини (частки).

Cкасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» В`язівської сільської ради Сумської області Фальченка Ю.Л. від 21 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33047570, про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) за ТОВ «Мрія» на земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер :02:002:0222, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського (теперішній-Роменський район) району Сумської області та запис про номер відомостей про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 18162393 в частині належного позивачу права власності на цю земельну ділянку в розмірі 2/3 частини (частки).

Стягнуто з ТОВ «Мрія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1881 грн 56 коп. судових витрат з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ТОВ «Мрія» подало апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в частині визнання договорів оренди землі недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів (реституцію) суперечить висновкам щодо застосування норм права, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц та вимогам ст. 215, 216, 388 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 2, 5, 263 ЦПК України.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, хоча предметом позову було саме скасування державної реєстрації права оренди ТОВ «Мрія» щодо земельних ділянок,що суперечить висновкам щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 697/2767/16 та вимогам ст.ст. 13, 263 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, на думку скаржника, скасовуючи рішення державних реєстраторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд не залучив їх до участі у справі в якості співвідповідачів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Звертає увагу суду на те, що рішення суду в частині зобов`язання ТОВ «Мрія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,0855 га (кадастровий номер :026003:0190) в частині належного позивачу права власності на неї в розмірі 2/3 частин (частки) та земельну ділянку площею 0,14 га (кадастровий номер :02:002:0222) в частині належного позивачу права власності на неї в розмірі 2/3 частки) є неефективним способом захисту, оскільки без виконання вимог частин 1-4 ст. 88 ЗК України виконати таке рішення, і як наслідок, поновити права позивачки є неможливим, що є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з частковим задоволенням позовних вимог, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права, просить рішення суду змінити та позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги не погоджується з тим, що суд вирішив визнати оспорювані договори недійсними лише в частині, у якій позивачу належить право власності на земельні ділянки, тобто лише стосовно 2/3 часток. Вважає, що договори є недійсними в цілому, оскільки вчинені особою, якій не належало право власності на земельні ділянки. Відповідачами не доведено, що ОСОБА_4 , виступаючи орендодавцем за оспорюваними правочинами, була уповноважена на їх укладення хоча б одним із співвласників спірних земельних ділянок, або в подальшому укладені угоди схвалені будь-яким із співвласників.

Судом першої інстанції встановлена відсутність згоди позивачки, як співвласника на укладення оспорюваних правочинів, предметом яких є земельні ділянки, які перебувають в спільній частковій власності. А тому, виходячи з вимог ст. 358 ЦК України та ч. 1 ст. 88 ЗК України, вказаного факту самого по собі достатньо для того, щоб визнати оспорювані правочини недійсними в повному обсязі, як такі що вчинені без згоди позивачки.

З тих же підстав, вважає, що незаконним є рішення суду в частині зобов`язання відповідача повернути позивачці земельні ділянки в частині належного їй права власності на них в розмірі 2/3 частини (частин). Стосовно спірних земельних ділянок ні виділ, ні поділ не проводились. Не можливо виконати рішення суду про повернення 2/3 частин (часток) земельних ділянок кадастровий номер :026003:0190 та кадастровий номер :02:002:0222, оскільки неможливе повернути частку, яка є лише індивідуальною долею позивачки у праві власності на всю ділянку та не виділена в натурі. У зв`язку з чим, права позивачки на користування землею не будуть поновлені, а отже застосований судом спосіб захисту не є ефективним.

Також вважає, що судом невірно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, зокрема скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав.

Стосовно понесених судових витрат, вказує на те, що позивачкою надано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 16 150 грн 00 коп. Вказує на те, що жодним з відповідачів не подавалося до суду в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з обґрунтуванням їх неспівмірності. А тому вважає, що у суду не було підстав зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу з 16 150 грн до 5000 грн.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Мрія», в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Мрія». Зазначає, що оскільки позов є негаторним, а не віндикаційним, то суд для захисту прав позивачки може використовувати спосіб захисту, визначений ст. 215 ЦК України. Щодо доводів скаржника про незалучення в якості співвідповідачів державних реєстраторів, зазначає, що оскільки предметом позовних вимог було саме скасування державної реєстрації права оренди, то безпосередньо рішення, як акти індивідуальної дії, прийняті державними реєстраторами, позивачкою не оскаржувалися, а отже й не було підстав залучати їх співвідповідачами. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22), сформувала правовий висновок, згідно якого державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги відповідача і підтримали доводи апеляційної скарги позивача, думку представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ «Мрія» і заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Мрія» укладено договір оренди землі, на підставі якого ОСОБА_4 передала товариству в користування строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 3,085 га (з них, рілля 3,085 га), з розміром орендної плати 1,1 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 369 грн. Договір зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 21 грудня 2006 року за № 74 (а.с. 55-56; 57, Т. 1).

09 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Мрія» укладено угоду про зміну і доповнення договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, якою визначена нормативно грошова оцінка землі у розмірі 95514 грн 75 коп. та внесені зміни щодо строку дії договору оренди: договір укладено на 10 років та встановлено розмір орендної плати, який становить 7% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 6686 грн 03 коп. Право оренди земельної ділянки площею 3,0855 га з кадастровим номером :02:003:0190 зареєстровано 28 листопада 2015 року за № 12271307 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 26571134 (а.с.58;59, Т. 1).

01 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Мрія» укладено договір оренди землі, на підставі якого ОСОБА_4 передала товариству в користування строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 0,140 га з кадастровим номером: :02:002:0222 (з них, сіножаті 0,140 га), з розміром орендної плати 7 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 38 грн 97 коп. Право оренди земельної ділянки площею 0,14 га з кадастровим номером: :02:002:0222 зареєстровано 21 грудня 2016 року за № 232 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 33047570 (а.с.52-53; 54, Т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 36, Т. 1).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року у справі № 581/283/21 визнано недійсним державний акт серії ЯБ №335691 на право власності на земельну ділянку площею 3,22 га, розташовану на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.08.361.00629 від 20 грудня 2005 року. Постановою Сумського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 302 грн 70 коп судового збору скасовано, судовий збір у сумі 302 грн 70 коп віднесено на рахунок держави, в іншій частині рішення суду залишено без змін ( т.1 а.с.7-14).

На підставі вказаного рішення суду 02 серпня 2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано припинення приватної власності за ОСОБА_4 на земельні ділянки площею 3,0855 га (кадастровий номер: :02:003:0190), площею 0,14 га (кадастровий номер: :02:002:0222 (а.с. 15-16, Т.1).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 листопада 2022 року у справі № 581/409/22, яке набрало законної сили 22 грудня 2022 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 3,0855 га (кадастровий номер: :02:003:0190), яка належала померлому ОСОБА_5 , як набуте нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки земельної ділянки (паю) загальною площею 0,14 га (кадастровий номер: :02:002:0222), яка належала померлому ОСОБА_5 , як набуте нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.17-19, Т. 1).

На підставі вказаного рішення 23 грудня 2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 2/3 частини на земельну ділянку площею 3,0855 га (кадастровий номер: :02:003:0190), на 2/3 частини на земельну ділянку площею 0,14 га (кадастровий номер: :02:002:0222) (а.с.20; 21, Т. 1).

Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно Липоводолинської селищної ради Сумської області Сліпченко О.В. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 66069726, № 66069647 від 11 січня 2023 року, зупинено розгляд заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих 05 січня 2023 року за реєстраційним № 53694378 та № 53693835, які подала ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації припинення іншого речового майна, право оренди земельної ділянки з реєстраційним номером 2 (кадастровий номер: :02:003:0190) та право оренди земельної ділянки з реєстраційним номером 2 (кадастровий номер: :02:002:0222), у зв`язку з тим що документи подані не в повному обсязі. Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 13 січня 2023 року, у зв`язку з тим, що рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 січня 2023 року за №№ 66069647, 66069726 прийняті державним реєстратором прав на нерухоме майно Липоводолинської селищної ради Сумської області Сліпченко О.В. відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав (а.с.24-25; 26-27; 29; 30-32, Т. 1).

13 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Мрія» із письмовою заявою, в якій просила припинити дію договорів по земельним ділянкам з кадастровими номерами :02:003:0190, :02:002:0222 та надати їй інформацію щодо земельних ділянок, а саме копії договорів оренди за вказаними земельними ділянками, суми орендних виплат за кожний рік оренди в грошовому еквіваленті. Відповідь на дане звернення, як зазначає позивачка, не надходила (а.с.28, Т. 1).

08 лютого 2023 року ОСОБА_8 подала до приватного натаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. претензію щодо відшкодування шкоди померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 перед нею та повідомлення належним чином її спадкоємців. Зазначена претензія була зареєстрована належним чином приватним натаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. та долучена до спадкової справи, про її наявність письмово повідомлені заявлені спадкоємці (а.с.37-38, Т. 1).

Із листа приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області від 17 травня 2023 року № 80/01-16 та фотокопій заяв про прийняття спадщини від 12 грудня 2022 року вбачається те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 нотаріусом заведена спадкова справа № 88/2022. До нотаріуса надійшли дві заяви про прийняття спадщини за законом після смерті зазначеного спадкодавця від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які набули право на спадкування за законом за правом представлення після смерті їх батька - сина спадкодавця ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.141-143; 163-165, Т. 1).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори оренди землі укладені не їх співвласниками, включаючи і позивачку, а неуповноваженою ними фізичною особою, яка не мала права на розпорядження двома зазначеними земельними ділянками ні самостійно за власною ініціативою, ні від імені позивачки у справі. Відповідно на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України зазначені правочини підлягають визнанню в судовому порядку недійсними в тій частині, в якій позивачці належить право власності на них.

Крім того, вимога позивачки про зобов`язання повернути земельні ділянки є похідною від первинної вимоги про визнання недійсними двох договорів оренди землі і пов`язується із необхідністю застосування правових наслідків недійсності таких правочинів. З огляду на це, суд вважав за необхідне зобов`язати ТОВ «Мрія» повернути позивачці відповідні земельні ділянки в тій частині, в якій вони належать їй на праві власності.

Щодо скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок, суд вважав, що порушене право позивачки підлягає захисту в ефективний та законно діючий спосіб шляхом скасування рішення відповідного державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на 2 належні позивачці земельні ділянки із відповідними записами у державному реєстрі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі» (далі Закон).

Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як визначено ч.1,2 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, або уповноважена орендодавцем особа (частина перша, друга статті 761 ЦК України).

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до норм ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання ТОВ «Мрія» повернути земельні ділянки та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію іншого речового права, в частині належних позивачці 2/3 частин спірних земельних ділянок.

Як встановлено судом, згідно рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 листопада 2022 року у справі № 581/409/22 у порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_5 та його дочки ОСОБА_10 позивачка ОСОБА_1 з 27 лютого 2006 року та з 12 травня 2013 року набула право власності на вищевказані земельні ділянки площами 3,0855 га і 0,14 га (кадастрові номери кадастрові номери: :02:003:0190, :02:002:0222 відповідно) у розмірі 2/3 їх частин (1/3 після смерті рідної матері ОСОБА_10 та 1/3 після смерті свого батька ОСОБА_11 .

Отже, на час укладення оспорюваних договорів оренди від 01 листопада 2006 року та від 01 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не була власницею вказаних земельних ділянок, відповідно не мала права передавати їх в оренду ТОВ «Мрія». У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували надання ОСОБА_4 за її життя повноважень на підписання оспорюваних двох договорів оренди землі від імені їх одного із співвласників ОСОБА_1 .

За встановлених обставин та на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України вказані договори оренди підлягають визнанню недійсними саме в частині належних позивачці на праві спільної часткової власності 2/3 спірних земельних ділянок.

Стосовно тверджень позивачки, що підлягають визнанню недійсними договори в цілому, колегія зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, власником 1/3 частин вказаних земельних ділянок є інша особа ОСОБА_12 , який успадкував їх після смерті матері - ОСОБА_10 . Цей спадкоємець із позовними вимогами до суду не звертався, до участі у справі не залучався , а тому суд в даній справі позбавлений можливості вирішити питання про його права, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновкам місцевого суду щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача ТОВ «Мрія» повернути позивачці земельні ділянки в частині належного їй права на 2/3 частин земельних ділянок.

Стосовно доводів ТОВ «Мрія», що рішення суду в частині визнання недійсними договорів суперечить вимогам ст.ст. 215, 216, 388 ЦК України, колегія суддів зауважує, що ст. 388 ЦК України застосовується при вирішенні спорів за віндикаційним позовом, тобто за вимогою неволодіючого власника до незаконного володільця про витребування майна. В даному випадку ТОВ «Мрія» не є добросовісним набувачем майна в розумінні ст. 388 ЦК України, а є тимчасовим користувачем вказаних земельних ділянок, тобто відповідач помиляється щодо характеру спірних правовідносин.

Стосовно задоволення вимоги позивачки про скасування державної реєстрації іншого речового справа, колегія суддів вважає, що обраний судом спосіб захисту шляхом скасування рішення відповідного державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на дві належні позивачці земельні ділянки із відповідними записами у державному реєстрі в частині належного позивачці права на 2/3 частин спірних земельних ділянок, не є виходом за межі позовних вимог, та такий спосіб захисту відповідає приписам ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо доводів ТОВ «Мрія» щодо незалучення в якості співвідповідачів державних реєстраторів, слід зазначити, що державні реєстратори не є належними відповідачами у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

Стосовно доводів ОСОБА_1 в частині незгоди з розміром присуджених до стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси позивачки представляла адвокат Панченко А.В. (а.с.93, Т. 1).

Стороною позивачки витрати на правничу допомогу було обраховано на загальну суму 16150 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В даній справі судом першої інстанції було враховано складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, та їх часткову обґрунтованість. Крім того, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з відповідачів на користь позивачки понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5000 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 листопада 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов