Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1542/17
Провадження № 4-с/711/52/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника скаржника Яроша С.В.,

прокурора Палія О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу Державної казначейської служби України на дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області щодо відмови від 29.09.2023 року у розгляді скарги та наданні інформації по виконавчому провадженню №67793993 та про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04.10.2021р. ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.06.2021 скасовано, заяву керівника Смілянської окружної прокуратури про поворот виконання рішення задоволено частково. Допущено поворот виконання постанови апеляційного суду Черкаської області від 21.03.2018р. у справі № 711/1542/17 за позовом ОСОБА_1 до Смілянської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в частині стягнення із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 612 000 грн., шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь Держави України в особі Державної казначейської служби України 612 000грн безпідставно сплачених на відшкодування моральної шкоди.

На виконання зазначеного рішення, 19.10.2021р. Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист по справі № 711/1542/17, на підставі якого державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м. Києві 15.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67793993 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 612 000 грн. безпідставно сплачених на відшкодування моральної шкоди.

23.02.2022р. за вих. №38/04-ю ОСОБА_2 , діючи в інтересах Державної казначейської служби України, направив на адресу Дарницького ВДВС у м. Києві заяву, в якій просив повідомити представника ДКСУ про дії, що були вчинені державним виконавцем у виконавчому провадженні №67793993 /а.с. 23/.

Листом від 06.06.2022р. за вих.№06-8006 за підписом начальника Дарницького ВДВС у м. Києві, направленим на адресу ГУ ДКСУ в Черкаській області, було повідомлено про вчинені виконавчі дії /а.с. 29/.

03.03.2023р. за вих. №04-14-10/1647 ОСОБА_2 , діючи в інтересах Державної казначейської служби України, направив на адресу Дарницького ВДВС у м. Києві заяву, в якій просив повідомити представника ДКСУ про хід виконавчого провадження №67793993 (про винесення платіжних вимог для списання коштів з рахунків боржника, відкритих в АТ «Райффайзен банк «Аваль»; про наявність зареєстрованого за боржником нерухомого майна; про наявність у боржника джерел доходів з урахуванням інформації про дату народження боржника, його ІПН та адресу його проживання) /а.с. 24-25/.

У зв`язку з відсутністю відповіді на заяву від 03.03.2023р., ОСОБА_2 направив на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та на адресу Дарницького ВДВС у м. Києві скаргу від 17.04.2023р. за вих.№04-15-10/2828, в якій просив припинити бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №67793993 та направити на адресу ГУ ДКСУ в Черкаській області запитувану інформацію про хід виконавчого провадження /а.с. 30-31/.

01.09.2023р. за вих.№04-15-10/6511 ОСОБА_2 , діючи в інтересах Державної казначейської служби України, направив на адресу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції скаргу на бездіяльність державного виконавця, в якій просив припинити бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №67793993 та направити на адресу ГУ ДКСУ у Черкаській області інформацію про хід виконавчого провадження, зокрема: 1) ідентифікатор для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження; 2) інформацію про винесення платіжних вимог для списання коштів з рахунків боржника, відкритих в АТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ КБ «ПриватБанк»; 3) інформацію про наявність зареєстрованого за боржником нерухомого майна; 4) інформацію про наявність у боржника джерел доходів з урахуванням його ідентифікуючих персональних даних /а.с. 34-36/.

11.09.2023р. Департамент ДВС Мінюсту направив скаргу представника ДКСУ Яроша С.В. від 01.09.2023р. за належністю для розгляду в межах компетенції до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що повідомив ДКСУ /а.с. 33/.

Листом від 29.09.2023р. за вих. №50395/3.2-23вх.45984/3-23 за підписом начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) було повідомлено ДКСУ, за адресою місцезнаходження ГУ ДКСУ у Черкаській області, про ненадання представником ДКСУ Ярошем С.В. в якості додатків до скарги належних доказів про наявність в нього повноважень на представлення інтересів ДКСУ, як сторони у виконавчому провадженні без доручення. Також було повідомлено, що після надходження на адресу Управління звернення ДКСУ з належним підтвердженням повноважень представника, то Управлінням буде надано відповідь в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» /а.с. 37-38/.

24.10.2023р. на адресу ГУ ДКСУ у Черкаській області надійшов лист Дарницького ВДВС у м. Києві, в якому повідомлено органи ДКСУ про хід виконавчого провадження №67793993 та вчинені державними виконавцем виконавчі дії /а.с. 61/.

Не погоджуючись з правомірністю дій Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) щодо розгляду скарги від 01.09.2023р., Ярош С.В., діючи в інтересах ДКСУ, звернувся 11.10.2023р. до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням уточнень вимог, просить: визнати неправомірною відмову Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) від 29.09.2023р. у розгляді скарги та наданні інформації по виконавчому провадженню №67793993; зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) надати представнику ДКСУ інформацію про хід виконавчого провадження №67793993, зокрема: 1) ідентифікатор для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження; 2) інформацію про наявність у боржника джерел доходів з урахуванням його ідентифікуючих персональних даних.

В обґрунтування вимог у скарзі зазначено, що виконавче провадження №67793993 було відкрито за заявою представника ДКСУ Яроша С.В., але протягом майже двох років ніяких коштів з боржника не було стягнуто на рахунки Державного бюджету України. Вказується на безпідставність тверджень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) щодо відсутності належного підтвердження повноважень Яроша С.В. на представництво інтересів ДКСУ, оскільки він здійснює представлення (самопредставництво) у встановленому законодавством порядку інтересів ДКСУ в органах державної влади за посадою і вимога в наданні довіреності про представництво інтересів ДКСУ у виконавчому провадженні є надмірним формалізмом, як безумовна вимога дотримуватись процедур, визначених законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки поступаються принципу розумності (доцільності, раціональності).

13.10.2023р. судом прийнято скаргу до свого провадження із призначенням до розгляду по суті в судовому засіданні.

06.11.2023р. на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) проти скарги, в якому представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) повністю заперечив проти вимог скарги та просив відмовити у її задоволенні. В обґрунтування заперечень у відзиві зазначено, що звертаючись до Управління зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, представником стягувача Ярошем С.В. не було надано належних доказів на підтвердження наявності в нього повноважень з представництва інтересів ДКСУ, оскільки не було надано довіреності, а згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Ярошу С.В. надано право вчиняти дії від імені ДКСУ виключно в судах без окремого доручення керівника. Додатково у відзиві зазначено, що відповіді на звернення ДКСУ були надані, а зміст скарги зводиться до незадоволення змістом наданої їм інформації. Також зазначено, що ідентифікатор доступу до виконавчого провадження міститься у постанові про відкриття виконавчого провадження, яка направлялась ДКСУ на адресу, що була зазначена у виконавчому листі (вул. Бастіонна, 9, м. Черкаси).

В судовому засіданні представник ДКСУ Ярош С.В,, який діє на підставі посадової інструкції в порядку самопредставництва юридичної особи, підтримав доводи скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Додатково пояснив, що до теперішнього часу ним не отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого в нього відсутній ідентифікатор доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень. Також зауважив, що дії органів державної виконавчої служби є суперечливим, оскільки саме за його заявою вони відкрили виконавче провадження та направляли запитувану інформацію про хід виконавчого провадження, але з формальних міркувань відмовилися розглядати скаргу на бездіяльність державного виконавця.

Представник Черкаської обласної прокуратури Палій О.О., який діє на підставі довіреності від 23.10.2023р. №15/2-1149вих-23, в судовому засіданні пояснив, що підтримує доводи скарги і вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду скарги повідомлені, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали скарги та надані учасниками справи письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. № 18-рп/2012).

Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, зокрема врегульовано Законом України від 02.06.2016р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404).

Положеннями статті 1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Із урахуванням положення ч. 3 ст. 74 Закону №1404 на начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) покладений обов`язок здійснювати контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю державних виконавців у виконавчому провадженні, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані.

Відповідно до пункту 1 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, начальник управління державної виконавчої служби має право проводити перевірку законності виконавчого провадження що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані. Пунктом 2 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що начальник управління державної виконавчої служби проводить перевірку законності виконавчого провадження за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Відповідно до пункту 6 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Пунктом 7 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи обставини ситуації, яка зумовила представника ДКСУ звернутись до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції зі скаргою на дії державного виконавця, можна виснувати, що спір виник внаслідок ненадання представнику стягувача державним виконавцем детальної інформації про зміст виконавчих дій, вчинених ним в межах виконавчого провадження №67793993. Натомість предметом скарги, з якою представник стягувача звернувся до суду, є дії керівника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо порядку розгляду скарги представника ДКСУ від 01.09.2023р.

Надаючи оцінку правомірності дій керівника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) слід звернути увагу, що передумовою розгляду скарги на дії державного виконавця є встановлення обсягу повноважень представника юридичної особи, який звертається з відповідною скаргою.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 16 Закону №1404 передбачено, що представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

По обставинам даної справи судом встановлено, що до скарги від 01.09.2023р., поданої представником ДКСУ Ярошем С.В., в якості підтвердження його повноважень було додано копію наказу ГУ ДКСУ у Черкаській області від 23.10.2017р. №119/ОС про призначення Яроша С.В. на посаду заступника начальника юридичного відділу ГУ ДКСУ у Черкаській області, копію посадової інструкції заступника начальника юридичного відділу від 21.04.2020р., копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пп. 1 п. 3 посадової інструкції до основних посадових обов`язків заступника начальника юридичного відділу ГУ ДКСУ у Черкаській області відноситься організація претензійно-позовної роботи, забезпечення, участь у представленні (самопредставництві) в установленому законодавством порядку інтересів Головного управління, Державної казначейської служби України та територіальних Управлінь в судах та інших органах під час розгляду правових питань і спорів, здійснення контролю за її проведенням.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Ярош С.В. наділений повноваженнями вчиняти дії від імені ДКСУ, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди представник).

Листом від 29.09.2023р. за вих.№50395/3.2-23вх.45984/3-23 за підписом начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) було повідомлено ДКСУ, за адресою місцезнаходження ГУ ДКСУ у Черкаській області, про ненадання представником ДКСУ Ярошем С.В. в якості додатків до скарги належних доказів про наявність в нього повноважень на представлення інтересів ДКСУ, як сторони у виконавчому провадженні без доручення. Також було повідомлено, що після надходження на адресу Управління звернення ДКСУ з належним підтвердженням повноважень представника, то Управлінням буде надано відповідь в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» /а.с. 37-38/.

Надаючи оцінку правомірності таких дій начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.06.2022р. у справі № 303/4297/20 виклала правовий висновок відповідно до якого, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, потрібно підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Спеціальною нормою закону, яка визначає порядок представництва інтересів юридичних осіб у виконавчому провадженні є стаття 16 Закону №1404. За змістом частини третьої такої норми закону представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється, зокрема, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що в посадовій інструкції заступника начальника юридичного відділу ГУ ДКСУ у Черкаській області не міститься вказівки про можливість забезпечення ним представництва (самопредставництва) інтересів юридичної особи у державних органах без окремого доручення керівника, а лише вказується загальне словосполучення «в установленому законом порядку». В той же час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначено, що повноваження Яроша С.В. на здійснення само представництва ДКСУ мають застереження і діють виключно в судах України без окремого доручення керівника.

Отже, наявність зазначених обставин виправдовує необхідність додаткового підтвердження повноважень Яроша С.В. на вчинення від імені ДКСУ дій з оскарження дій та бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні, що може бути підтверджено відповідним розпорядженням керівника державного органу. Натомість, суду не надано доказів того, що до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) надавались відповідні документи, а відтак є помилковими твердження заявника про необґрунтованість вимог керівника Управління про необхідність надання додаткових документів на підтвердження повноважень представника ДКСУ.

Необґрунтованими є і доводи заявника про занадто формальне ставлення керівника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) до оцінки доказів, якими підтверджуються повноваження Яроша С.В. В цьому контексті слід звернути увагу, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що формальні недоліки у первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правого статусу особи, що їх видала, мають розцінюватися у сукупності з іншими обставинами. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту на підтвердження якого подано такий документ, сторони не позбавлені можливості доводити такий факт іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичне існування відповідних обставин. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства. Подібні за своїм змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2020р. №910/14900/19.

Варто звернути увагу, що представництво інтересів юридичних осіб має ряд особливостей, характерних для інституту представництва в цілому, внаслідок чого під час кожної процесуальної дії представника юридичної особи у виконавчому провадженні, державний виконавець має право вимагати підтвердження актуальності повноважень представника.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця за захистом наділений учасник виконавчого провадження у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси таких осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За наслідками задоволення вимог заявника має відбуватися поновлення (захист) прав заявника або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він зможе набути прав.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) було належним чином відреаговано на скаргу ДКСУ від 01.09.2023р. та повідомлено ДКСУ про необхідність додаткового підтвердження повноважень представника. Будь-яких обставин, які б свідчили про протиправне ухилення керівника такого підрозділу державної виконавчої служби від розгляду скарги в порядку, передбаченому законом, судом не встановлено. До того ж суд звертає увагу, що суду не надано доказів того, що представник ДКСУ обмежений у реалізації права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, щоб безпосередньо дослідити зміст вчинених державним виконавцем виконавчих дій та отримати всю інформацію, яка необхідна для забезпечення інтересів стягувача.

Таким чином, враховуючи що на момент розгляду скарги представника ДКСУ від 01.09.2023р., керівник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Мінюсту (м. Київ) діяв добросовісно і правомірно, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 77, 80, 141, 259, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги Державної казначейської служби України на дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області щодо відмови від 29.09.2023 року у розгляді скарги та наданні інформації по виконавчому провадженню №67793993 та про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 20 листопада 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко