Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 508/911/23
Номер проведження 2/508/318/23
У Х В А Л А

22 листопада 2023 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Корсаненкової О.О.

за участю секретаря Сівачової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Миколаївка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 508/911/23 за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором № від 20.01.2020 року,

установив:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 20.01.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 66 665, 00 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, визначений в договорі. Підписавши кредитний договір, відповідач підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитного договору, викладеними в паспорті кредиту, Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК "эЦФР"эээ», з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи з обраних нею умов кредитування, а також зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредиту та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Зазначає, що 21.01.2020 року права вимоги за вказаним кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК», на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, дана інформація відома боржнику. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у встановленому договором розмірі. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 93 318, 57 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача дану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

20.11.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на позов, відповідно до яких остання просить долучити їх до матеріалів провадження та на підставі вказаних заперечень відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно між нею та вказаним товариством було укладено кредитний договір № від 20.01.2020 року щодо надання її грошових коштів у розмірі 66 665, 00 грн. Вказані грошові кошти позивачу були перераховані на банківську карту. Зокрема, ОСОБА_1 приймались заходи щодо сплачення вказаних грошових коштів, однак складні життєві та соціально-економічні обставини не надали можливості своєчасно сплачувати дані кошти. Зазначає, що пункт 1.3 вказаного кредитного договору, встановлює плату за користування кредитом, а також в паспорті кредиту, що невід`ємною частиною договору, встановлюються щомісячні проценти. Отже, кредитодавець встановив подвійну плату за користуванням кредиту. При цьому у тексті договору не визначено за яку саме послугу банк встановив щомісячну комісію, тому після 16.10.2021 року, відповідач не повинна сплачувати комісію банку (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 641/11984/15-ц від 19.08.2020 року). Посилається на положення частини 1-5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), де продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є не справедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», вказана частина кредитного договору є несправедливою та підлягає визнанню недійсною (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 583/3343/19 від 01.04.2020 року). Водночас, у даному кредитному договорі відсутнє право дострокової вимоги. Позивач вважає, що таке право є закономірністю. Однак, ОСОБА_1 такі правила не підписувала та не була з ними ознайомлена. Звертає увагу, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Будь який документ чи інформація, розміщена на сайті банку не має передвизначеної юридичної сили (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17). Правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Будь-яка інформація, що викладається на сайті та виражається у формі роздруківки не може бути належним доказом, оскільки банк має право в односторонньому порядку вносити зміни в текст, що зазначено у постанові №175/4576/14-ц Верховного Суду України. Оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Судові засідання від 10.10.2023 року, 01.11.2023 року були відкладені у зв`язку з неявкою відповідача.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, заявою просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, заявою від 22.11.2023 року просила розглянути справу без її участі у зв`язку з сімейними обставинами. Водночас, просить прийняти до уваги подане заперечення від 20.11.2023 року та відмовити у вимогах позивача.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що для повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи є необхідність у з`ясуванні додаткових відомостей про те, на яку суму заборгованості, за який період та у якому розмірі нараховано відсотки (річні та місячні) за кредитним договором № від 20.01.2020 року, укладеним із ОСОБА_1 , оскільки у доданих до позову документах (графіку платежів, зазначеному в паспорті кредиту та розрахунку заборгованості станом на 18.08.2023 року) зазначені відомості, які не співпадають між собою (зокрема, у розрахунку заборгованості кінцевою датою нарахування відсотків зазначено вересень 2021 року, тоді як у графіку платежів такою датою є 18.01.2023 року, при цьому не співпадають суми нарахувань річних та місячних відсотків у цих документах) та запропонувати позивачу надати такі відомості суду.

За встановлених обставин, розгляд справи підлягає відкладенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 83, 240, 260-261 ЦПК України, суд

постановив:

Запропонувати позивачу надати відомості про те, на яку суму заборгованості, за який період та у якому розмірі нараховано відсотки (річні та місячні) за кредитним договором № від 20.01.2020 року, укладеним із ОСОБА_1 , із наданням підтверджуючих це матеріалів.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не надання зазначених відомостей, справа буде розглянута на підставі наявних доказів.

Розгляд справи відкласти до 06.12.2023 року о 09-00 години.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олена КОРСАНЕНКОВА