П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 761/13545/22

Провадження: № 22-ц/824/13437/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Кулікової С. В., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар»

на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Абасової Н. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис №75864, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» заборгованість в розмірі 138 653 грн. 92 коп. 13 липня 2022 на підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. було відкрите виконавче провадження № 68780563. Вважав, що вказаний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з грубим порушенням Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем реєстровий номер 75864 від 31.05.2021, про стягнення заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» в сумі 138 653,92 грн. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 100-102).

Стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 448, 60 грн.

23 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від адвоката Кірюшина А.А. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 11 200,00 грн. (а.с. 91-92).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року заяву представника позивача адвоката Кірюшина А.А. про стягнення судових витрат задоволено (а.с. 100-102).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, ТОВ «Авансар» в особі директора Сергія Сосюрко подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та повернути незаконно стягнуті грошові кошти на користь відповідача.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилались на те, що позивач не направив на адресу відповідача попередній розрахунок сум судових витрат на правову допомогу, що суперечить принципу змагальності цивільного судочинства та позбавляє відповідача права надати свою згоду або спростувати можливо необґрунтовані витрати на правову допомогу позивача, окрім того, відповідач не погоджується із витратами на правову допомогу, вважаючи їх розмір завищеним з огляду на складність справи.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, представник позивача в позовній заяві зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогуу сумі 12 688, 60 грн., яка складається із сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката (а.с. 46).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 10 жовтня 2022 року. (а.с. 53-54).

15 вересня 2022 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд справи за відсутності позивача ( а. с. 59).

Згідно довідки від 09 листопада 2022 року, розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою сторін, з призначенням наступної дати судового засідання 17 січня 2023 року (а.с. 71).

Судова повістка про виклик до суду на 17 січня 2023 року в електронному вигляді була направлена позивачу та доставлена до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до зазначеної в позовній заяві адреси електронної пошти позивача (а.с. 76).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, з урахуванням наявних у справі доказів їх понесення, стягнувши на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 488, 60 грн. (а.с. 83-86).

На обґрунтування своєї заяви про стягнення витрат на правничу допомогу від 23 лютого 2023 року, представник позивача долучив до заяви договір про надання правової допомоги від 19 липня 2022 року, акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 19.07.2022, який містить докладний опис виконаних робіт, квитанцію про оплату на суму 11 200,00 грн. (а.с. 95-97).

В заяві про стягнення судових витрат представник позивача вважав що строк для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу не є пропущеним, оскільки питання про розподіл судових витрат судом ще не вирішено (а.с. 92).

Задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення 20 березня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу (а.с. 100-102).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15, зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухвалено 17 січня 2023 року. З тексту заочного рішення убачається про проведення судом розподілу судових витрат та відшкодування позивачу понесених ним витрат по сплаті судового збору.

Як зазначено вище, розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження, про що представнику позивача було достеменно відомо.

Діючи на власний розсуд, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 59).

В той же час, саме на позивача покладено обов`язок довести належними доказами понесені ним судові витрати. Такі докази повинні бути надані суду у порядку та строки, визначені процесуальним законом. Представником позивача такі дії не вчинено.

З матеріалів справи убачається, що заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами про понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції 23 лютого 2023 року. Тобто, зі спливом строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що законодавець не пов`язує подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів не пов`язується з датою ухвалення рішення, що й зазначено в частині 8 статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, залишила без розгляду заяву відповідача про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу з огляду на пропуск нею строку для подання доказів понесених витрат. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, що є підставою для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви представника позивача про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків подання відповідних доказів, колегія суддів приходить до висновку, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані представником позивачадо суду першої інстанції поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, яка регламентує залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат у такому випадку.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 376 ЦПК України додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду, таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, залишає позов без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. 11.05.2023 року відкрито виконавче провадження № 71794996 на стягнення з ТОВ «АВАНСАР» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн. (а.с. 120).

Відповідно до платіжного доручення № 71794996від 19 травня 2023 року, ТОВ «АВАНСАР» виконало рішення суду та сплатило на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі 11 200 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 448,60 грн. (а.с.236).

Вирішуючи питання про поворот виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року, колегія суддів зазначає, що сума яка була стягнена із відповідача в порядку примусового виконання додаткового рішення, за виключенням судового збору, становить 11 200 грн. та підлягає стягненню із позивача в порядку повороту виконання рішення.

Керуючись ст367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат залишити без розгляду.

У порядку повороту виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21/27, офіс 405) 11 200 (одинадцять тисяч двісті) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20.11.2023

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: С. В. Кулікова

В. А. Нежура