РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2023 року м. Львів Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - Мартьянової С.М.

за участю секретаря - Ковальського Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , адвоката «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» Смирнова Михайла Владиславовича та адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника Олександра Ігоровича про визнання дій зловживанням цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою, яка була уточнена, до ОСОБА_3 , адвоката «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» Смирнова Михайла Владиславовича та адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника Олександра Ігоровича про визнання дій зловживанням цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів), та в якій просила суд ухвалити рішення яким визнати дії ОСОБА_3 зловживанням цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів); накласти штраф на ОСОБА_3 у розмірі 10 розмірів прожиткових мінімумів як захід процесуального примусу; накласти штраф на адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у розмірі 10 розмірів прожиткових мінімумів як захід процесуального примусу; накласти штраф на адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у розмірі 10 розмірів прожиткових мінімумів як захід процесуального примусу; Винести окрему ухвалу про зловживання правами для притягнення адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності; Винести окрему ухвалу про зловживання правами для притягнення адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності; Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви (уточненої) посилається на те, що протягом 2011-2018 рр. позивач ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 подав 16 позовних заяв, не рахуючи апеляційних та касаційних скарг. Крім того, дії Позивача ОСОБА_3 примушують ОСОБА_1 приймати участь у надмірній кількості судових засідань за позовними заявами, у яких має місце зловживання цивільними процесуальними правами, несумлінна поведінка, подання необґрунтованих позовів тощо.

26.06.2014 року ОСОБА_1 та її неповнолітня дитина ОСОБА_7 , вилетіли до балетної школи Канали (м. Торонто) для навчання. Позивач ОСОБА_3 вирішив скористатися слішним моментом і розпочати подавати численні позовні заяви.

Станом на 01.07.2014 Боржник ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів близько 4 років і мав заборгованість у розмірі 48 400 грн. Ця позовна заява мала за мету ухилитися від сплати боргу за аліментними зобов`язаннями як у минулому, так і виплачувати аліменти в майбутньому.

09.07.2014 Позивач ОСОБА_3 до Відповідача ОСОБА_1 подав позовну заяву про припинення стягнення аліментів до Святошинського районного суду м. Києва (759/11852/14-ц; суддя Макаренко В.В.). Зважаючи на те, що позовну заяву подано без додержання вимог, та не сплачено судовий збір, було постановлено ухвалу про залишення заяви без руху.

Як видно з Ухвали суду має місце неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом (підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки), що вважається зловживанням процесуальними правами, порушенням процесуальних обов`язків, та у відповідності до 2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу.

17.09.2014 представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подано заяву про повернення позовної заяви.

Незважаючи на те, що Позивачу ОСОБА_3 було достеменно відомо, що ОСОБА_7 навчається в Національній школі балету в Торонто (Канада) та отримала Грант на річне навчання, він подає наступний безпідставний позов.

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 подав позовну заяву про визначення місця проживання дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/10347/14-ц; суддя Коваль О.А.) і Ухвалою від 09.07.2014 року було відкрито провадження та цивільна справа прийнята до розгляду.

У цьому випадку мало місце подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, що також є зловживанням процесуальними правами ( п. 3 ст. 44 ЦПК України)

Разом із позовом була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення заборони відповідачу ОСОБА_1 на час розгляду справи самовільно змінювати місце проживання малолітньої дитини. Винесена Ухвала задоволенню не підлягає.

18.07.2014 року Позивач ОСОБА_3 подав заяву про залишення позову без розгляду.

31.07.2014 року винесено Ухвалу про залишення позову без розгляду

ОСОБА_7 подає ще один безпідставний позов.

01.10.2014 до суду надійшла заява Боржника ОСОБА_3 , в якій він просив визнати виконавчий лист №2-4688/11 від 14.06.2011 року таким, що не підлягає виконанню, яка мотивована тим, що його обов`язок як боржника по сплаті аліментів відпав у зв`язку із тим, що 31.08.2013 р. між ним і стягувачем, ОСОБА_1 , укладений нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, визначення місця тимчасового проживання дитини, відповідно до якого неповнолітня дочка ОСОБА_7 постійно проживає з ним і знаходиться на його утриманні, він несе усі витрати, які забезпечують належний рівень життя, навчання та розвитку дитини, вказані обставини вважав такими, що підтверджують відсутність в нього обов`язку продовжувати сплачувати аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1 (759/16784/14-ц; суддя Чала А.П.)

У цьому випадку також мало місце подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у справі, який має штучний характер, що також є зловживанням процесуальними правами ( п.3 ст. 44 ЦПК України).

26.12.2014 року Святошинський районний суд м. Києва задовольнив заяву та визнав виконавчий лист №2-4688/11 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2014 р., ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження щодо оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2011. Заява про визнання виконавчого листа №2-4688/11 таким, що не підлягає виконанню передали на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.12.2015 року Святошинський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа №2-4688/11 таким, що не підлягає виконанню (759/167/84; суддя Шум Л.М.)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 скасовано, а питання щодо вішення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

29.02.2016 Святошинський районний суд м. Києва призначив справу до судового розгляду (759/16784/14-ц)

14.04.2017 Святошинський районний суд м. Києва виніс Укхвалу заяву боржника ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4688/11, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 , на час дії договору про участь у вихованні та утриманні дитини, що укладений 31.08.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме за період з 31.08.2013 по 18.02.2015 включно. В задоволені решти вимог заяви відмовити

Апеляційний суд м. Києва за апеляційною скаргою ОСОБА_3 вищевказану Ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

ВССУ України за касаційної скаргою ОСОБА_3 вищевказану Ухвалу суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Одночасно у Франківському районному суді м. Львова, за позовом ОСОБА_8 (матері) до ОСОБА_3 (сина), третя особа ОСОБА_1 (невістка) розглядається цивільна справа про визнання квартири особистою власністю (№ 465/1982/14-ц, суддя Мигаль Г.П.).

07.04.2014 відкрито провадження по справі.

20.02.2015 ОСОБА_1 відмовлено у клопотанні третьої особи про зупинення провадження по справі №465/1982/14-ц про визнання квартири особистою власністю за безпідставністю, не зважаючи на те, що предметом спору в іншій справі (№2/759/101/13; №22-ц/796/3776/2014), що розглядалася Апеляційним судом м. Києва був поділ майна подружжя, і Позивач ОСОБА_8 була залучена до розгляду цивільної справи як третя особа.

05.05.2015 р. ухвалено Рішення, яким Позов ОСОБА_8 задоволено, визнано за ОСОБА_8 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 судові витрати щодо відшкодування судового збору у розмірі 3650 грн.

Таким чином ОСОБА_1 була позбавлена права власності на квартири АДРЕСА_1 . Цей позов був змовою ОСОБА_3 зі своєю матір`ю ОСОБА_8 з метою позбавити її права власності на майно, що придбано під час шлюбу.

У цьому випадку мав місце спір, який має очевидно штучний характер, що також є зловживанням процесуальними правами (п.3 ст. 44 ЦПК України)

29.09.2015 Апеляційний суд м. Львова задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Рішення Франківського районного суду м. Львова від 05.05.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру відмовлено (465/1982/14-ц)

Згідно Ухвали колегії суддів ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.01.2016 року Рішення апеляційного суду Львівської області по цивільній справі 465/1982/14-ц від 29.09.2015 року залишено без змін.

ОСОБА_3 до Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві у листопаді 2014 подає Заяву Слідчому слідчого відділу Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві ст. л-нту міліції Голуб А.А., згідно якої вимагають повернути їм 60 000 доларів, за які нібито батько ОСОБА_3 придбав у мене доньку ОСОБА_7 .

Ця вимога буда спробою отримати значну винагороду у розмірі 60 000 доларів за дозвіл на навчання доньки у Національній школі балету Канади, яку ОСОБА_1 не виконала і тоді Позивач ОСОБА_3 подав Апеляційну скаргу Рішення Святошинського районного суду м. Києва про надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 до Канади для навчання у Канадській національній школі балету на період з 01.12.2014 до 31.12.2015.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 13.05.2015 року задоволена Апеляційним судом м. Києва і 15.05.2015 донька ОСОБА_7 повернулась в Україну, перервавши навчання у Національній школі балету Канади. Батько зруйнував долю і майбутнє своєї дитини, переслідуючи власні корисні цілі.

У березні 2016 Позивач ОСОБА_3 до Відповідача ОСОБА_1 , подав позовну заяву про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері до Святошинського районного суду м. Києва (759/6163/ 16-ц; суддя Макаренко В.В).

29.04.2016 Ухвалено прийняти заяву до розгляду.

27.05.2016 було Ухвалено рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вищезазначене рішення було скасовано.

У Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ( 759/328/17) від 26.09.2018 зазначено «дочка сторін ОСОБА_7 з вересня 2016 навчається в спеціальному навчальному закладі - Академії руського балету імені А. Я. Ваганової у м. Санкт-Петербург, Російської Федерації, де і проживає у інтернаті при Академії, що є однією із умов договору на навчання» (дослівно).

Скориставшись відсутністю доньки ОСОБА_7 в Україні, позивач ОСОБА_3 подав наступні численні позови

У грудні 2016 року представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_1 подав позовну заяву про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати аліментів у (зв`язку з проживанням дитини з батьком, стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/17936/17; суддя Ульяновська О.В.)

10.01.2017 року Ухвалою виділені у самостійні провадження позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів у зв`язку з проживанням дитини з батьком, про стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітньої дитини, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 , подав позовну заяву про звільнення від сплати аліментів до Святошинського районного суду м. Києва (№ 759/1129/17; суддя Ульяновська О.В.).

02.02.2017 року представником позивача подано через канцелярію суду заяву, в якій він просить залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою від 06.02.2017 року позовна заява повернута позивачу

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_1 , подав позовну заяву про стягнення аліментів з матері на утримання дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/1132/17; суддя Ульяновська О.В.)

02.02.2017 року представником позивача подано через канцелярію суду заяву, в якій він просить залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою від 06.02.2017 позовна заява повернута позивачу.

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 , подав позовну заяву про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/1127/17; суддя Ульяновська О.В.).

02.02.2017 року представником позивача подано через канцелярію суду заяву, в якій він просить залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою від 06.02.2017 року Позовна заява повернута Позивачу.

У вищезазначеному випадку має місце подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.3, ст.44 ЦПК України)

У грудні 2016 представник Позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Відповідача, ОСОБА_1 , подав позовну заяву про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини до Святошинського районного с м. Києва (759/328/17; суддя Сенько М.Ф.) В заяві в якості додатків зазначені копії заяви, квитанція про сплату судового збору та копії інших документів. Проте, при розкриванні конверту вказаних додатків не виявлено, про що працівниками канцелярії суду складено відповідний акт.

Ухвалою від 13.01.2017 позовну заяву залишено без руху.

Як видно з Ухвали суду також має місце неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом (підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки), що вважається зловживанням - процесуальними правами, порушенням процесуальних обов`язків, та у відповідності до ч. 2 ст. 262 суд може постановити окрему ухвалу.

Ухвалою від 24.01.2017 Святошинського районного суду м. Києва (759/328/17; суддя Сенько М.Ф.) відкрито провадження у цивільній справі про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати аліментів у зв`язку з проживанням дитини з батьком, стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

У вищезазначеному випадку має місце подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.3, ст.44 ЦПК України)

Рішенням від 12.06.2017 року вищевказані вимоги були частково задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 66 010 грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_7 та 660,10 грн. судового збору, а всього стягнуто 66670,10 грн. В задоволені решти вимог позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 (759/328/17; суддя Поливач Л.Д.) Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року залишено без змін.

Не зважаючи на подання ОСОБА_1 касаційної скарги на Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017, Святошинським районним судом м. Києва (суддею Сенько М.Ф.) було видано виконавчий лист ВП № 55609736.

Позивач ОСОБА_3 подав його до виконання до Відділу державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва, яка наклала арешт на карткові і зарплатні рахунки ОСОБА_1 , з неї стягнуто кошти на користь ОСОБА_3 .

Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Постановив: «Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 66 010,00 грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_7 та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 660,10 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити. Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 304,00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 726,11 грн. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, єостаточною і оскарженню не підлягає» (дослівно).

У грудні 2017 Позивач ОСОБА_3 до Відповідача, ОСОБА_1 , подав позовну заяву про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/19244/17; суддя Ульяновська О.В,).

22.12.2017 позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків.

09.02.2018 відкрито провадження по справі.

22.03.2018 від Позивача ОСОБА_3 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

08.11.2018 справа залишена без розгляду.

Одночасно подано аналогічну справу з ідентичними позовними вимогами.

У вищезазначеному випадку має місце подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.3, ст.44 ЦПК України)

У березні 2018 Позивач ОСОБА_3 до Відповідача ОСОБА_1 подав позовну заяву про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/3023/18; суддя П`ятничук І.В.).

05.03.2018 позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків.

Як видно з Ухвали суду також має місце неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом (підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки), що вважається зловживанням процесуальними правами, порушенням процесуальних обов`язків, та у відповідності до ч. 2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу.

11.04.2018 відкрито провадження по справі.

Згідно Ухвали від 09.10.2018 суд встановив, що позивачем 03.03.2018 подано до суду аналогічний позов із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, що по суті зловживанням наданими позивачу правами щодо звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, та залишив цей позов без розгляду, та роз`яснив ОСОБА_3 та його представнику адвокату Смирнову М.В. положення ст.44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами.

18.01.2018 Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання судового рішення від 14.06.2011 шляхом зобов`язання відкрити ОСОБА_3 (боржником) особовий рахунок на ім`я доньки - ОСОБА_7 у відділенні Державного ощадного банку України для перерахування аліментів згідно рішення суду (2-4688/11, суддя Шум І. М.).

07.02.2018 Заяву було задоволено без виклику ОСОБА_7 до судового засідання.

Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2018 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2018 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

17.07.2018 року заявником ОСОБА_3 подано заяву про залишення заяви без розгляду.

03.09.2018 Ухвалою суду залишено заяву без розгляду.

У вищезазначеному випадку має місце подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.3, ст.4 ЦПК України)

22.01.2018 представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_1 подає позов про внесення аліментів на особистий рахунок дитини до Святошинського районного суду м. Києва (759/875/18 суддя Миколаєць І.Ю.)

11.05.2018 року Ухвалою суду залишено позовну заяву без руху.

Як видно з Ухвали суду також має місце неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом (підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки), що вважається зловживанням процесуальними правами, порушенням процесуальних обов`язків, та у відповідності до ч. 2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу.

18.06.2018 винесення ухвали суду про відкриття провадження по справі.

24.09.2018 суддя задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 .

Під час розгляду цивільної справи 759/875/18 суддею Миколаєць І.Ю. одночасно відбувався розгляд цивільної справи №2-4688/11.

У квітні 2018 Позивач ОСОБА_3 подав скаргу на Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця (465/1604/18; суддя Журибеда О.М.), де ОСОБА_1 , була Відповідачем.

28.08.2018 у задоволенні скарги було відмовлено.

У вересні 2018 Позивач ОСОБА_3 до Відповідача ОСОБА_1 подав заяву про зміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні в цивільній справі до Святошинського районного суду м. Києва (465/1454/18; суддя Сенько М.Ф.)

31.01.2019 Ухвалою відмовлено у задоволенні заяви.

06.03.2018 Франківський районний суд м. Львова (465/3666/17, суддя Гулієва М.І.) ухвалив рішення, який задовольнив вимоги частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 46206 грн.61коп.

Проте, ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, та 20.12.2018 року у задоволені апеляційної скарги було відмовлено. 08.02.2019 року Верховний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження.

ОСОБА_1 вважає, що дії позивача ОСОБА_3 та його представників є сутяжництвом: подання необґрунтованих тат безперспективних позовів протягом 8 рокуів, і завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, значних матеріальних втрат, та призвели до значної фактичної втрати часу на тлі несумісної поведінки при зловживанні цивільними процесуальними правами.

Дисциплінарна палата КДКА м. Києва прийняла до розгляду скаргу ОСОБА_1 із вимогою прийняти рішення про припинення права на зайняття адвокатською діяльністю протягом двох років та вирішила порушити дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Мартинишин М.О. від 19.03.2019 року призначено підготовче судове засідання.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою судді від 10.10.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

Розгляд справи встановлено здійснювати за правилами загального провадження.

В судове засідання викликано учасників справи.

Ухвалою судді від 12.04.2022 року клопотання позивача про залучення співвідповідачів задоволено.

Залучено до участі співвідповідачів: адвоката «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ) та адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника Олександра Ігоровича (адреса: АДРЕСА_3 ) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дій зловживанням цивільними процесуальними правами та про відшкодування збитків, компенсацію моральної шкоди, компенсацію матеріальної шкоди, компенсацію за фактичну втрату часу завданих несумлінною поведінкою при зловживанні цивільними процесуальними правами.

22.06.2022 року «Електронний суду» від адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника О.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними посилаючись на наступні обставини.

Так, звертає увагу суду, що ОСОБА_1 подала до ОСОБА_3 20 позовних заяв, не враховуючи апеляційних та касаційних скарг, та останній її позов надійшов до суду 15.06.2022 року (759/6325/22).

Зокрема, йдеться про такі справи:

Справа №2-3962/10, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів. Дата надходження до суду - 22.10.2010 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі заяви останньої.

Справа №2-3866/11, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про поділ майна, визнання права власності на майно, що є особистою власністю та визнання права власності на майно, що є спільним майном подружжя. Дата надходження до суду - 15.04.2011 року.

Справа №2-4688/11, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Справа №759/13773/14-ц, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Дата надходження до суду - 12.08.2014. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року позов задоволено, надано дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька - до Канади для навчання у Канадській національній школі балету на період з 01 грудня 2014

навчального року до 31 грудня 2015 року.

Звертаю увагу, що позивач ОСОБА_1 у своїй заяві стверджувала, що вона покинула територію України з дочкою 26.06.2014 року, хоча зазначеним рішенням дозвіл на виїзд надано лише з 01.12.2014 року (тобто без дозволу батька неповнолітня дочка просто не змогла б перетнути державний кордон України).

Позивач зазначила, що 26.06.2014 року вона вилетіла за кордон, а ОСОБА_3 «вирішив скористатися слушним моментом (її відсутністю в Україні) і розпочав подавати позовні заяви». Зауважую, що зазначений позов у справі №759/13773/14-ц, де позивачем є ОСОБА_1 , надійшов до суду 12 серпня 2014 року, тобто в період її так званої відсутності в Україні.

Більш того, позивач стверджує, що відповідач, батько їхньої спільної дитини, «подав апеляційну скаргу на Рішення Святошинського районного суду м. Києва про надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 до Канади для навчання у Канадській національній школі балету на період з 01.12.2014 року до 31.12.2015». Звертаю особливу увагу на чергову брехню позивача, оскільки жодної апеляційної скарги ОСОБА_3 не подавав, в Єдиному реєстрі судових рішень будь-які відомості про це відсутні. Такі твердження позивач використовує навмисне задля того, аби створити в суду негативне враження про відповідача ОСОБА_3 .

Справа №759/2880/16-ц, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ( ОСОБА_10 ), яка продовжує навчання. Дата надходження до суду - 24.02.2016.

Причому, ОСОБА_1 очевидно розуміла безпідставний характер такого позову, оскільки на момент звернення до суду повнолітній дочці було вже повних 23 роки.

Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, залишено без задоволення з огляду на те, що ст.199 СК України передбачає можливість такого утримання лише до досягнення 23 років.

Однак ОСОБА_1 подавала апеляційну скаргу, яка Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року була відхилена, і касаційну скаргу, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2016 була залишена без руху.

Справа № 361/3442/16-ц, яка перебувала у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, в якій позивачами є ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

Звертаю увагу, що до цієї справи ОСОБА_1 долучила як позивачів двох інших спільних дітей, свідомо втягуючи інших своїх дітей в судову тяганину.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2016 року позовну заяву повернуто позивачам з огляду на те, що місце проживання чи місце перебування відповідача ОСОБА_3 у місті Бровари чи Броварському районі у встановленому законом порядку не зареєстровано, зазначена позовна заява Броварському міськрайонному суду Київської області не підсудна.

Наголошую, що позивачу достеменно відомо про зареєстроване місце проживання відповідача, але вона все одно зловживала своїми процесуальними правами, подаючи завідомо безпідставні позови до судів, причому ще й залучаючи до судової тяганини спільних дітей. Зауважую, що ОСОБА_3 ніколи не залучав інших дітей до розгляду справ.

Справа № 759/6257/16, яка перебувала у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_10 , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Дата надходження - 28.04.2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 4 травня 2016 року позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визнання способу участі у вихованні дитини, та спілкуванні з нею повернуто позивачу для подання до належного суду, оскільки адреса місцезнаходження відповідача та адреса його місця реєстрації територіально не відноситься до Святошинського району м. Києва.

Тобто в межах кількох тижнів ОСОБА_1 подала два однакові позови з однакових

підстав до того ж самого відповідача, залучаючи до процесу інших спільних дітей, що очевидно свідчить про зловживання правами останньою.

Справа №465/4395/17, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені по аліментах. Дата надходження - 01.08.2017.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року позов

залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 .

Справа №465/3666/17, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину. Дата надходження до суду - 23.06.2017 року. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.03.2018 року, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, позов задоволено частково.

Справа №465/3539/17, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (матері ОСОБА_3 ) про вселення в житлове приміщення. Дата надходження до суду - 16.06.2017 року.

Справа № 465/838/18, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання судового рішення. Дата надходження до суду - 19.02.2018 року.

В подальшому Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 6 листопада

2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі заяви останньої.

Справа № 465/1369/18, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання договору. Дата надходження до суду - 16.03.2018 року.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та зобов`язано останню усунути численні недоліки, у тому числі долучити до позовної заяви: підтвердження звернення позивача до органів державної виконавчої служби із Договором " Про участь у вихованні дитини", як виконавчим листом, копію Договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 31.08.2013 року належної якості, письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. ОСОБА_1 недоліки не усунула, відтак Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 3 травня 2018 року матеріали позовної заяви повернуто позивачу.

Тобто ОСОБА_1 очевидно зловживає своїми правами, подаючи позов без дотримання встановлених вимог. Більш того, ОСОБА_1 звертається з вимогою про стягнення коштів за час невиконання договору, але самого договору не надає, що свідчить про очевидний штучний характер позовів, які мали на меті залучити відповідача ОСОБА_3 та його представника (адвоката Сотника О.І.) до надмірної кількості судових

процесів.

Справа № 465/4532/18, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання судового рішення. Дата надходження до суду - 30.07.2018.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2020 року

позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі письмової заяви останньої.

Тобто ще одна безпідставна позовна заява, яка перебувала в провадженні суду тривалий час з метою навмисно завантажити ОСОБА_3 та його представника адвоката Сотника О.І. великою кількістю судових процесів, необхідністю вчинення процесуальних дій - підготовки відзиву, надання пояснень тощо.

Справа № 465/5341/18, яка перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання судового рішення. Дата надходження до суду - 03.09.2018 року.

Тобто за короткий проміжок часу ОСОБА_1 подає до одного і того ж відповідача однакові позови з тих самих підстав.

Справа № 465/687/19, яка перебуває у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних за час невиконання судового рішення (ВП НОМЕР_3). Дата надходження до суду - 08.02.2019 року. На даний час справа ще перебуває у провадженні суду.

Справа № 465/688/19, яка перебуває у провадженні Франківського районного суду м. Львова, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних за час невиконання судового рішення (ВП НОМЕР_4). Дата надходження до суду - 08.02.2019 року.

На даний час провадження у справі зупинено на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29.12.2021 року.

Тобто за один день ОСОБА_1 , маючи на меті надалі завантажити відповідача та його представника надмірною кількістю судових справ, подала два нові позови.

Справа №465/379/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків, компенсацію моральної шкоди, компенсацію матеріальної шкоди, компенсацію за фактичну втрату часу завданих несумлінною поведінкою, при зловживанні цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів), яка на даний момент розглядається Франківським районним судом м. Львова.

Справа №759/15359/21 за позовом ОСОБА_1 д ОСОБА_3 про визнання права власності.

Зазначений позов ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду м. Києва, але як вбачається із ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року, позивач у даній справі є присяжною Святошинського районного суду м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 28.07.2020 року за № 66/9145 «Про внесення змін у додаток до рішення Київської міської ради від 07.07.2020 року № 23/9102 «Про затвердження списку присяжних Святошинського районного суду м. Києва».

Підсудність справи визначена ухвалою Київського апеляційного суду від 14.09.2021, за якою справа підсудна Деснянському районному суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року провадження у справі №759/15359/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності було закрито.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 подала позов з тих самих підстав, з того ж самого предмету і до того ж відповідача, що і у справі №2-3866/11.

Наведене свідчить про чергове зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 , оскільки остання свідомо подає до суду новий позов, знаючи, що між цими самими сторонами, з тим самим предметом і з тих самих підстав вже існує рішення суду, яке набрало законної сили.

Справа №759/6325/22, яка перебуває у провадженні Святошинського районного суду міста Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Дата надходження до суду - 15.06.2022 року, тобто минулого тижня.

На даний момент провадження у справі ще не відкрито.

Більш того, ОСОБА_1 є присяжною в Святошинському районному суді міста Києва, тому розуміє, що зазначений суд не зможе розглядати цю справу.

Тобто з наведених майже 20 окремих судових справ, ініційованих ОСОБА_1 , задоволено було лише 2-3, всі решта повернуті або закрито провадження. Звідси випливає висновок, що ОСОБА_1 навмисне подає штучні позови до суду, знаючи і розуміючи, що такі є безпідставними та безперспективними, переслідуючи свої особисті цілі, маючи намір навантажити ОСОБА_3 та його представників, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , надмірною роботою, надмірною кількістю судових процесів.

Стосовно інших тверджень ОСОБА_1 , викладених в тексті позовної заяви, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, ОСОБА_1 стверджує, що мало місце неналежне виконання професійних обов`язків. Однак, по-перше, представник, як адвокат, завжди діяв в межах чинного законодавства, використовуючи надані йому права, суворо дотримуючись правил адвокатської етики.

Більш того, не в компетенції ОСОБА_1 вирішувати, чи мало місце неналежне виконання професійних обов`язків. Адвокатура - незалежна професійна діяльність, яка має свої органи, які і тільки які вправі вирішувати питання про те, чи належно виконував адвокат свої професійні обов`язки, чи використав всі правові засоби, чи скористався всіма процесуальними правами, наданими законом, в інтересах свого клієнта.

Крім цього, в тексті позовної заяви йдеться про факти шантажу та вимагання значної суми коштів, які начебто мали місце з боку ОСОБА_3 , з приводу чого були звернення в поліцію.

Однак, не існує жодного вироку суду, який би встановлював факт шантажу та вимагання коштів з боку ОСОБА_3 . Стаття 62 Конституції України закріплює презумпцію невинуватості особи, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відтак, такі твердження є голослівними, не підтвердженими взагалі ніякими доказами.

Зауважую, що позивач на підтвердження своїх аргументів взагалі не подавала ніяких доказів, в матеріалах справи такі відсутні. Отже, немає підстав стверджувати, що слова ОСОБА_1 є правдивими, а тому це не заслуговує на увагу Суду.

Звертаю особливу увагу, що ОСОБА_3 подавав позови з різних підстав. Право на

звернення до суду гарантується Конституцією України та процесуальними законами та не обмежується у кількості. Дочка ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні батька, а тому останній намагався захистити як свої інтереси, так і інтереси дитини, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладений на обох батьків.

Так, Постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2019 року у справі №2-4688/11, яка набрала законної сили, було встановлено той факт, що дочка проживає з ОСОБА_3 , а не з матір`ю, що підтверджується актами перевірки місця проживання, змістом заяви ОСОБА_3 , а також заявами самої доньки - ОСОБА_7 .

Звертаю увагу, що Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Виконавчий лист, виданий 14 червня 2011 року Святошинським районним судом міста Києва у цивільній справі № 2-4688/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року залишено без змін.

ОСОБА_1 зверталася із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, але Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного

провадження.

Отже, позовні заяви, подані ОСОБА_3 , які ОСОБА_1 описує в тексті, були підставними, суди визнали їх обґрунтованими, що мало наслідком їх задоволення.

Що стосується провадження у справі щодо визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у спільному майні, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, подання державного виконавця задоволено. Визначено розмір частки майна боржника ОСОБА_3 у спільному сумісному майні - квартирі, як на 1/2 частку. ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на таке рішення, оскільки воно є очевидно незаконним та необґрунтованим, внаслідок чого Постановою Верховного Суду від 9 грудня 2020 року у справі №2-4688/11, провадження № 61-9152св19) Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Калинець Христини Романівни про визначення частки майна боржника у цивільній справі № 2-4688/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Відтак, Верховний Суд визнав вимоги ОСОБА_3 підставними та обґрунтованими, що мало наслідком задоволення його скарги. Отже, в даному випадку взагалі немає підстав стверджувати, що з боку ОСОБА_3 та його представників мало місце безпідставне та штучне подання позовних заяв і скарг. Зважаючи на описане вище, в даному випадку є всі підстави стверджувати, що саме з боку ОСОБА_1 мало місце зловживання процесуальними правами, саме ОСОБА_1 подає штучні та безпідставні позови до суду з метою залучити ОСОБА_3 та його представників до надмірної судової тяганини, що

передбачає в подальшому подання відзивів, наведення заперечень на безпідставні вимоги ОСОБА_1 , вчинення інших процесуальних дій тощо, що вимагає значного часу та зусиль.

Крім цього, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона зазнала значних витрат, у тому числі щодо відправки кореспонденції, оплати квитків на потяг, літак, оплати готелів у м. Львові, оплати послуг представника (м. Львів), оплати послуг представника (м. Київ), витрати часу на підготовку, дорогу, участь у судових засіданнях.

В той же час, на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 не подала жодних доказів.

Відповідно, з даних матеріалів неможливо встановити обставини, на які посилається ОСОБА_1 . Більш того, ЦПК України зобов`язує сторін та інших учасників справи подати докази у справі безпосередньо до суду.

ОСОБА_1 стверджує, що діями ОСОБА_3 їй було завдано матеріальний і моральний збиток, який складається з:

- втрати значної кількості часу і як наслідок зменшення прибутків для утримання

трьох дітей у зв`язку із необхідністю готуватися до засідань суду. З таким твердженням погодитися категорично не можна, оскільки, по-перше, судовими рішеннями встановлено, що дві доньки сторін народилися 1992 року, тобто станом на момент подання навіть першого позову, вони вже були повнолітні, а тому поняття «дитина» на них не розповсюджується. Звертаю увагу, що двом "дітям" станом на сьогодні є 30 років, а тому вони вже давно здатні самостійно себе утримувати. Третя донька сторін перебувала на утриманні ОСОБА_3 , що також встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. По-друге, ОСОБА_1 в свою чергу ініціювала ще більше позовів до суду, аніж ОСОБА_3 , тому в даному випадку немає

підстав стверджувати, що шкода їй завдана саме діями ОСОБА_3 , а не власними діями, оскільки їй доводилось брати участь і в судових засіданнях по справах, де позивачем була саме ОСОБА_1

- оплата апеляційних та касаційних скарг, поштових рекомендованих відправлень.

Зауважує, що оплата апеляційних та касаційних скарг відноситься до оплати судового збору, витрати за який відшкодовуються в межах відповідного судового провадження. Відповідно, якщо суд визнав апеляційну чи касаційну скаргу

ОСОБА_1 підставною, то на її користь вже мав бути стягнутий судовий збіг за подання апеляційної чи касаційної скарги, відтак ці вимоги є абсурдними. Щодо відплати поштових рекомендованих відправлень - ОСОБА_1 не надала жодного документального підтвердження понесення таких витрат.

- моральна шкода (за сутяжництво, за розголошення таємниці удочеріння тощо).

Звертає увагу, що в тексті позовної заяви не описано, коли і за яких умов була розголошена таємниця удочеріння, щодо кого, яким способом тощо. По-друге, вкотре зауважую, що ОСОБА_1 ініціювала в судах більше проваджень, аніж ОСОБА_3 , причому такі провадження в основному були безпідставними, тому немає підстав стверджувати про факт "сутяжництва", а навіть навпаки. По-третє, ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода полягала в "тощо", що очевидно свідчить про те, що не існує фактів реального заподіяння їй моральної шкоди.

До того ж, ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з 2010 року вона відвідала «понад

100 засідань». Зауважую, що така цифра є умовною, немає жодних конкретних фактів та доказів на підтвердження того, яку саме кількість засідань відвідала ОСОБА_1 . Більш того, ОСОБА_1 могла брати участь в засіданнях дистанційно (за допомогою відеозв`язку) або ж надсилати клопотання про розгляд справи за її відсутності, а відтак були відсутні будь-які витрати на дорогу. Так, наприклад, в межах даної цивільної справи ОСОБА_1 неодноразово подавала як клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконфренції, так і клопотання про розгляд справи за її відсутності. Жодних доказів безпосередньої участі з доїздом до місця проведення засідання ОСОБА_1 не надала.

Також, ОСОБА_1 стверджує, що їй довелося вивчати старий ЦПК, а згодом новоприйнятий ЦПК, готувати клопотання до кожного засідання, при цьому стверджуючи, що оплачувала послуги представника у м. Львові та послуги представника у м. Києві. Такі аргументи вкотре суперечать один одному.

ОСОБА_1 також наводить дані щодо середньої зарплати стоматолога, яка розраховується від найменших показників і до найбільших. Однак, це теж не може братися до уваги судом. ОСОБА_1 могла в певний період бути безробітною і не отримувати жодних доходів. Жодних документів, які підтверджували б реальний рівень доходу ОСОБА_1 , останньою не подано. Відтак, позивачка могла не отримувати жодного доходу, або отримувати мінімальну зарплату, чи менше (працюючи не на повну ставку), причому мінімальна зарплата, для прикладу, станом на 2018 рік становила 3173,00 грн.

До того ж, ОСОБА_1 відштовхується від середньої зарплати стоматолога в розмірі 40 000 грн, але в наступному абзаці позовної заяви бідкається на поганий матеріальний стан і неможливість скористатися правовою допомогою. Такі твердження очевидно суперечать один одному.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, позивач зазначає, що відправила 500 відправлень «Укрпоштою», причому кожне відправлення остання відправляла 1 годину. Такі твердження теж нічим не підтверджені і виникають реальні сумніви з точки зору здорового глузду.

Отже, витрати, які просить стягнути позивач, належать до судових витрат. Відтак, позивач мала заявити про їх відшкодування або під час подання позовної заяви до суду в межах конкретної справи, але не пізніше 20 днів з дня ухвалення відповідного рішення.

Ухвалою судді від 25.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

В судовому засіданні 22.11.2023 року позивачка ОСОБА_1 відмовилась від розгляду клопотання про залучення співвідповідача адвоката Осадець Максима Теофільовича до участі у цивільній справі.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснення надана аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Осадець М.Т. пояснив, що позов ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та безпідставним, а відтак таким, що не підлягає задоволенню. Так, реалізація законного права на оскарження судових рішень, в тому числі заочних, ніяк не може вважатися зловживанням процесуальними правами. Також підтримав відзив наданий адвокатом Сотник О.І. та просив його врахувати.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 28.01.2019 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі відзиву, заперечень на позов, чим і скористались відповідачі та подали відзив на позовну заяву.

За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін,детально вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу є суперечки, у зв`язку з чим вони зверталися до судів різних інстанцій в різний період часу.

Позивач звертаючись до суду з даними позовними вимогами фактично вважає, що відповідач та його представники зловживають процесуальними правами, а саме поданням необґрунтованих позовів, та сутяжництвом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Частина 1 статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. (ч. 1-2 ст. 16 ЦК України)

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Питання неприпустимості зловживання процесуальними правами учасниками судового процесу при розгляді цивільних справ, визначення судом та заміни належних відповідачів у цивільних справах, застосування судом заходів процесуального примусу та винесення окремих ухвал при розгляді цивільних справ врегульовані Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, згідно вимог ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Системний аналіз норм, визначених уст.44 ЦПК України, дозволяє зробити висновок, що в цивільному процесі зловживаннями процесуальними правами є дії безпосередньо здійснені (або не здійснені) у рамках розгляду справи та пов`язані із поданням скарги, заяви чи клопотання, або направлені на затягування і перешкоджання судового процесу та не стосуються дій учасників процесу поза межами даного процесу, навіть якщо припустити наявність опосередкованого причинного зв`язку між діями та судової справою.

Процесуальними діями суду у випадку встановлення зловживання процесуальними правами учасниками процесу визначено законодавцем відмова у прийнятті відповідних заяв, клопотань та скарг, та здійснення процесуального примусу на порушників.

Поняття та види процесуального примусу, який може бути застосований судом, визначено у главі 9 ЦПК України.

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Приписами ст. 144 ЦПК України встановлено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч.3ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану відповідно до статті 34, якщо він вважає, що ця заява, зокрема, є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст.35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому, Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Практика Європейського суду з прав людини також визначає сутяжництво як один із видів зловживання процесуальними правами (справа Philis v. Greece (dec.)

Так, у ст.17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України.

Окрім того, Розділом V Главою 1 ЦПК України визначено порядок оскарження, зокрема, учасниками справи рішень суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, цивільно-процесуальним кодексом України передбачено право особи звертатися до суду апеляційної інстанції.

Як зазначено в постанові КЦС ВС від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18, слід розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Отже, реалізація права особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а також право особи оскарження рішення суду першої інстанції є правомірною дією, прямо передбаченою законодавством України, і саме під час реалізації цієї дії, залежно від конкретних обставин, суди встановлюють чи не зловживає учасник справи своїми процесуальними правами та можуть визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданням цивільного судочинства.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачем помилково обрано спосіб захисту. Окрім цього, під час розгляду даної справи суд позбавлений можливості давати оцінку діям сторін в інших справах, які перебували в провадженні інших судів.

Також позивач просила суд винести окрему ухвалу про зловживання правами для притягнення адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності; Винести окрему ухвалу про зловживання правами для притягнення адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги. (ч.1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У відповідності до вимог ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Проте, суд не є органом, який здійснює дисциплінарне провадження щодо адвоката.

Відтак, окремою ухвалою суддя вправі лише визначити обставини, які можуть містити ознаки дисциплінарного проступку адвоката, але не факт такого проступку.

Встановлення ж фактів дисциплінарного проступку адвоката належить до компетенції дисциплінарних органів адвокатури.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Отже, враховуючи приписи ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу при вирішенні спору, тобто під час розгляду конкретної справи, виявивши порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, а тому суд вважає, що позивачем помилково обрано спосіб захисту та під час розгляду даної справи суд позбавлений можливості давати оцінку діям сторін в інших справах, які перебували в провадженні інших судів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК УКраїни та ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , адвоката «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» Смирнова М.В. та адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника О.І. про визнання дій зловживанням цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів), оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , адвоката «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» Смирнова Михайла Владиславовича та адвоката АО «ГАЛЛЕКС» Сотника Олександра Ігоровича про визнання дій зловживанням цивільними процесуальними правами (сутяжництво: подання необґрунтованих позовів, безперспективних позовів) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ,т ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: адвокат «АК ЮРСПЕЦСЕРВІС» Смирнов Михайло Владиславович, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: адвокат АО «ГАЛЛЕКС» Сотник Олександр Ігорович, проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2023 року.

Суддя Мартьянова С.М.