ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6770/23 Справа № 216/1761/22 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/1761/22 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року, (суддя Онопченко Ю.В.), ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 06 червня 2023 року -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2022 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те,що 18 лютого 2022 року приблизно о 17:40 год на перехресті вулиць Кобилянського та Лермонтова, неподалік приміщення 26а по вул. Лермонтова в м. Кривому Розі сталася ДТП за участю автомобілів ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.04.2022 ОСОБА_4 було визнано визнаний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Транспортний засіб ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 якій на праві приватної власності належить їй в внаслідок ДТП зазнав механічних ушкоджень.

Автомобіль Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП був забезпечений у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», поліс № АР/1986416. На адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 22.02.2022 та заяву (повторну) про виплату страхового відшкодування 15.03.2022, які були отримані 06.04.2022.

20 квітня 2022 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит до якого додано висновок транспортно-товарознавчого дослідження Д2/03/22 від 05.03.2022 на суму 3500 грн, та постанову суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. На вказаний запит ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надало відповідь від 06.05.2022 в якій страховик посилаючись на повідомлення ТОВ «ЕДАК» зазначив, що не може встановити завданий матеріальний збиток власникові транспортного засобу ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на її думку є неправдивим, оскільки висновком було встановлено вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власникові пошкодженого автомобіля ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 90538,09 грн, та за проведення транспортно-товарознавчого дослідження позивачем було сплачено 3500 грн. Посилання відповідача на телефонну розмову з нею від 11.04.2022 є безпідставним та недоведеним. Крім того, відповідач не підтвердив, що ТОВ «ЕДАК» має законні підстави для проведення огляду пошкодженого автомобіля. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 90 538,09 грн, судовий збір - 992,40 грн, оплату послуг експерта - 3500 грн, та витрати на правничу допомогу - 15000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було дотримано вимог Закону, на неодноразові звернення відповідача щодо надання транспортного засобу для огляду не реагувала, та без належних підстав самостійно провела експертне транспортно-товарознавче дослідження пошкодженого автомобіля, а тому суд вважає, що відсутні підстави відшкодування позивачу страховою компанією майнової шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивачка посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано положення статей ЦПК України щодо відшкодування майнової шкоди та те, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, посилаючись на правову позицію ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.04.2022, яка набрала законної сили 19.04.2022, визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та встановлено, що 18 лютого 2022 року о 17:39 год, в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу на перехресті вул. Лермонтова та Старовокзальній водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхавши на регульоване перехрестя на червоний забороняючий сигнал світлофора, скоїв зіткнення з транспортним засобом ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який перетинав дане перехрестя по вул. Лермонтова на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив п. 8.7.3е ПДР України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 1243, автомобіль ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Автомобіль Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 18.02.2022 був застрахований в ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що підтверджується полісом № АР/1986416 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.08.2021.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було дотримано вимог Закону, на неодноразові звернення відповідача щодо надання транспортного засобу для огляду не реагувала, та без належних підстав самостійно провела експертне транспортно-товарознавче дослідження пошкодженого автомобіля, а тому суд вважає, що відсутні підстави відшкодування позивачу страховою компанією майнової шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно приписів статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статі 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Вказаній нормі кореспондують положення статі 22 Закону, відповідно до яких у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статі 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В той же час, статтею 33 Закону передбачено дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди ( п.п. 33.1.1. п 33.1. ст. 33 Закону).

Пунктом 33.1.4 статі 33 Закону визначено обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Також, згідно приписів пункту 33.3. статті 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (абз 2 п. 33.3. ст. 33 Закону).

При цьому, згідно пункту 34.2. статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

За правилом пункту 34.3. статті 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Отже, Закон передбачає обов`язок водія або власника пошкодженого транспортного засобу зберігати його до тих пір, поки не буде він оглянутий уповноваженою особою страховика, крім випадку не прибуття такої особи протягом десяти днів до місцезнаходження такого пошкодженого транспортного засобу.

Згідно з пунктів 37.1.3, 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Позивачкою 22 лютого 2022 року на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 18 лютого 2022 року, та 15 березня 2022 року заяву (повторну) про виплату страхового відшкодування, які були отримані відповідачем 06 квітня 2022 року.

Висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д2/03/22 від 05 березня 2022 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 02 березня 2022 року, було проведено дослідження по визначенню вартості матеріального збитку.

У матеріалах справи міститься повідомлення директора департаменту страхового асістансу ТОВ «ЕДАК» (суб`єкта оціночної діяльності) від 13 квітня 2022 року, адресований відповідачу, в якому зазначено, що 07 квітня 2022 року було отримано замовлення від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на огляд авто BMW 5 д.н. НОМЕР_4 , пошкодженого в результаті ДТП, особа ОСОБА_1 , НОМЕР_5 . Для огляду авто було залучено експерта оцінювача Сарокурова Андрія Олександровича . 11 квітня 2022 року в результаті телефонної розмови з контактною особою ОСОБА_1 було повідомлено, що авто не буде надано для огляду експерта ТОВ «ЕДАК», оскільки по замовленню ОСОБА_1 вже було проведено незалежну оцінку авто та розпочато ремонт. Результати незалежної оцінки буде направлено до ПрАТ «СК «Альфа Страхування», як тільки вони будуть готові. За даних обставин експерту Сарокурову А.О. не було надано відомостей щодо місцезнаходження пошкодженого авто та не забезпечено доступ для його огляду тому проведення розрахунку матеріального збитку неможливе (а.с. 54).

Після чого листами від 18 квітня 2022 року, від 24 травня 2022 року, від 24 червня 2022 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» зверталось до позивачки з вимогою про надання пошкодженого транспортного засобу для огляду.

20 квітня 2022 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит до якого додано висновок транспортно-товарознавчого дослідження Д2/03/22 від 05 березня 2022 року на суму 3500 грн, та постанову суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. На вказаний запит ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надало відповідь від 06 травня 2022 року в якій страховик посилаючись на повідомлення ТОВ «ЕДАК» зазначив, що не може встановити завданий матеріальний збиток власникові транспортного засобу ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Колегія суддів зазначає, що позивачкою не надано суду будь-яких доказів поважності невиконання вимог відповідача щодо надання пошкодженого транспортного засобу для огляду, неодноразові вимоги ПрАТ «СК «Альфа Страхування» були проігноровані, ОСОБА_1 було самостійно обрано експерта та проведено дослідження пошкодженого автомобіля без залучення експерта оцінювача ПрАТ «СК «Альфа Страхування», що підтверджується висновком експертного дослідження № Д2/03/22 від 05 березня 2022 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було дотримано вимог Закону, на неодноразові звернення відповідача щодо надання транспортного засобу для огляду не реагувала, та без належних підстав самостійно провела експертне транспортно-товарознавче дослідження пошкодженого автомобіля.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач порушив пункт 33.3 статі 33 Закону щодо обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до огляду представником страховика.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного суду від 27 червня 2018 року по справі № 405/5159/15-ц.

Як зазначив Верховний Суд за результатами огляду вивчення судової практики вирішення спорів, що виникли з договорів страхування від 01 липня 2019 року, принцип запровадженням законодавцем інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який з метою забезпечення відшкодування, заподіяної життю шкоди, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобі на території України передбачає не безумовний обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, а пов`язує його лише з належним виконанням усіма учасниками таких правовідносин покладених на них обов`язків.

Висновок суду першої інстанції щодо правомірності відмови позивачці у виплаті страхового відшкодування є правильним, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, в тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Отже, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач не виконав законодавчо покладених обов`язків, які є підставою для виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні,а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко