Справа №442/6328/23
Провадження №2/442/1280/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права іпотекодержателя,

в с т а н о в и в :

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться вказана цивільна справа, в якій позивач просить визнати права іпотекодержателя АТ «Укрсиббанк» відносно: квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106), що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки (житлове приміщення) від 21.09.2006 року, укладеному між ОСОБА_5 та АТ «УкрСиббанк» та посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького міського нотаріального округу Спариняк Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2653 та житлового будинку АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06), що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки (житлове приміщення) від 21.09.2006 року, укладеному між ОСОБА_5 та АТ «УкрСиббанк», посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького міського нотаріального округу Спариняк Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2655, які передані в забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_6 за договором про надання іпотечного кредиту № 0 від 21.09.2006 року, укладеному між ОСОБА_7 та АТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування свого позову АТ «УкрСиббанк» посилається на те, що 21 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_7 , було укладено договір про надання іпотечного кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, Позивач надав ОСОБА_7 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 73 900,00 швейцарських франків 00 сантимів, із зобов`язанням повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.09.2021 року та сплачувати протягом 30 календарних днів проценти за користування кредитом у розмірі 7,99% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором на умовах договорів іпотеки від 21.09.2006 року, укладених між Позивачем та ОСОБА_7 , в іпотеку АТ «УкрСиббанк» були передані квартира АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.02.2020 року у справі № 2-969/11 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2019 року скасовано, позов Банку задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0 в сумі 62594,57 швейцарських франків, в решті позовних вимог відмовлено. Судове рішення виконувалося у примусовому порядку.

Згодом вказане нерухоме майно було відчужено відповідачами.

Позивач вважає іпотеку дійсною, а тому змушений був звернутися до суду з даним позовом про визнання права іпотекодержателя.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамара О.В. від 11.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права іпотекодержателя та призначено підготовче судове засідання.

Також, ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамара О.В. від 11.09.2023 року заяву адвоката Останкової Валентини Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «УкрСиббанк», про забезпечення позову задоволено та до вирішення спору по суті накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106) та житловий будинок АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06).

Представником відповідачів адвокатом Партикою Ольгою Владиславівною було подано відзиви на позовну заяву та заяви про закриття провадження у справі, у яких вона просила відмовити у позові з тих підстав, що відповідачі є добросовісними набувачами нерухомого майна, що було предметом іпотеки, а також просила застосувати сплив трьохрічної позовної давності до позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права іпотеко держателя.

Представник позивача ОСОБА_8 подала до суду відповіді на відзиви відповідачів, у яких зазначила, що іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, звернула увагу суду, що слід критично ставитись до доводів відповідачів в частині добросовісності набування ними нерухомого майна, адже укладення правочинів щодо відчуження об`єктів відбувались між членами однієї сім`ї, а один із правочинів був безвідплатний (договір дарування) Також вказує, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється, стверджує, що цивільні права та майнові інтереси АТ «УкрСиббанк» підлягають захисту навіть після спливу позовної давності та просить задовольнити позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» в повному обсязі.

В подальшому, ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Крамара О.В. від 30.10.2023 року було закрито підготовче провадження тапризначено до судового розгляду справу за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права іпотекодержателя на 20.11.2023 року.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду цивільної справи, про що мається в матеріалах справи рекомендований лист про вручення повістки, однак подали відзиви на позовну заяву в якій просять повністю відмовити в задоволені позову.

Представник відповідачів адвокат Партика Ольга Владиславівна в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу слухати у їхній відсутності, підтримує відзив поданий відповідачами, не згідна з позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду цивільної справи, про що мається в матеріалах справи рекомендований лист про вручення повістки.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України договірне зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено договір про надання іпотечного кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору, Позивач надав ОСОБА_7 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 73 900,00 швейцарських франків 00 сантимів, із зобов`язанням повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21.09.2021 року та сплачувати протягом 30 календарних днів проценти за користування кредитом у розмірі 7,99% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором на умовах договорів іпотеки від 21.09.2006 року, укладених між Позивачем та ОСОБА_7 , в іпотеку АТ «УкрСиббанк» були передані квартира АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.02.2020 у справі № 2-969/11 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2019 скасовано, позов Банку задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0 в сумі 62594,57 швейцарських франків, в решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення виконувалося у примусовому порядку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016 у справі №442/1466/16 позов ОСОБА_7 до АТ «УкрСиббанк» про визнання іпотеки припиненою задоволено. Визнано припиненою іпотеку за договорами іпотеки від 21.09.2006 року і знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 і будинку АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.03.2017 задоволено апеляційну скаргу банку і скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016 у справі № 442/1466/16 та ухвалено нове рішення про повну відмову у позові ОСОБА_7 до АТ «УкрСиббанк» про визнання іпотеки припиненою.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається наступне:

12.10.2016 року зареєстровано припинення іпотеки та припинення обтяження заборони відчуження на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016 року у справі № 442/1466/16;

21.10.2016 року зареєстровано право власності на 1/3 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель від 21.10.2016року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П.;

10.05.2018 року зареєстровано право спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 26.04.2018року;

18.10.2022 року зареєстровано право власності на 2/3 частки за ОСОБА_1 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2021 року у справі № 442/8086/21.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається наступне:

18.10.2016 року зареєстровано припинення іпотеки та припинення обтяження заборони відчуження на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016 року у справі № 442/1466/16;

19.10.2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2016року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П.;

09.12.2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.12.2016року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі

№ 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень вказано, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку»у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За своєю правовою природою іпотека має речово-правову природу. Зважаючи, що в Цивільному кодексі Українинорми про іпотеку містяться в книзі п`ятій «Зобов`язальне право» і за таким підходом вона є забезпечувальним речовим правом. Разом з тим, характерною ознакою речового права є його абсолютний характер. Абсолютність речового права закріплює юридичне відношення управненої особи саме до речі, а не до конкретної зобов`язаної особи, що є характерним для зобов`язальних прав. Речовому праву управненої особи на річ кореспондується пасивний обов`язок будь-яких третіх осіб не перешкоджати управненій особі у використанні речі та не вчиняти будь-яких інших дій щодо речі без згоди управненої особи.

Оскільки абсолютне речове право діє щодо будь-яких третіх осіб і ті повинні дотримуватись його, то вони мають бути обізнані про наявність та зміст такого права. Тобто у разі придбання речі, обтяженої іпотекою, набувач повинен бути завчасно повідомлений про таке обтяження. У зв`язку з цим сучасне речове право характеризується ще однією ознакою - його публічністю. Відповідно до цієї ознаки речові права підлягають публічній реєстрації, що робить їх наявність і зміст доступним для всіх третіх осіб - учасників цивільних правовідносин. В Україні реєстрація речових прав та їх обтяжень відбувається відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Таким чином, перш ніж набути у власність обтяжений іпотекою об`єкт нерухомості набувач має можливість довідатися про наявність такого обтяження з публічного реєстру. За таких обставин положення статті 23 Закону України «Про іпотеку»про те, що до набувача переходять обов`язки за договором іпотеки, є спірними для правозастосовної практики.

Так, рішення суду повинно відповідати принципам справедливості та добросовісності, які відповідно до пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу Україниє загальними засадами цивільного законодавства, відтак, кожна цивільно-правова норма має застосовуватися з урахуванням цих засад. Судове рішення повинно бути справедливим за своєю суттю.

Суд вважає, що цивільно-правова відповідальність повинна покладатися не на набувача квартири, який нічого не порушив та є добросовісним набувачем, а на тих осіб, які вчинили порушення - позичальника, який не виконав свого зобов`язання за договором про повернення одержаних в кредит коштів; іпотекодавця, який надав реєстратору сфальсифіковані документи про необхідність вилучення з реєстру запису про обтяження; державного реєстратора, через недбальство якого з реєстру вилучено запис про обтяження.

Добросовісним набувачем особа вважається тому, що інформація про обтяження майна іпотекою до її відома не була доведена, а сама вона, проявивши розумну обачність, не могла довідатися про обтяження придбаного нею об`єкту. Адже в реєстрі обтяжень відомості про іпотеку об`єкта нерухомості були відсутні як на момент відчуження об`єкта на користь відповідача, так і на момент придбання цього об`єкта продавцем та його попередниками, продавець залишався власником об`єкта впродовж доволі тривалого часу, при цьому нотаріус, який посвідчував договір, перевірив наявність обтяжень на запевнив покупця в їх відсутності.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»обтяження речового права, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містить і частина друга статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки. Відтак, якщо в публічному реєстрі запис про обтяження відсутній, то річ не є обтяженою іпотекою ні для нинішнього, ні для її наступного власника. Це цілком відповідає правилу, відомому ще з римського права: «Ніхто не може передати іншому більше прав, ніж має сам».

Велика Палата в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі 922/3537/17 вказала, що «добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень» (п. 38 постанови). Такого ж висновку дійшли Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 487/1398/15, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 905/2947/17. Подібне вирішення правового конфлікту відповідатиме і практиці Європейського суду з прав людини. В ситуаціях, коли йдеться про позбавлення права власності добросовісного набувача через помилку державного органу Європейський суд з прав людини послідовно стверджує, що «легалізація передачі права власності на квартиру шляхом процедури реєстрації, спеціально спрямованої на надання додаткової безпеки власнику титулу, відноситься до виключної компетенції держави. Оскільки численні регуляторні державні органи дозволили перехід права власності, то потреба виправити їх минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (рішення від 05 листопада 2002 року у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548, п. 58; рішення від 24 травня 2007 року у справі «Радчиков проти Росії», заява № 65582/01, п. 50; рішення від 13 грудня 2007 року у справі «Гаші проти Хорватії», заява № 32457/05, п. 40; рішення від 11 червня 2009 року у справі «Трго проти Хорватії», заява № 35298/04, п. 67; рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, п. 71; рішення від 06 грудня 2011 року у справі «Гладишева проти Росії», заява № 7097/10, п. 79; рішення від 29 січня 2015 року у справі «Столярова проти Росії», заява № 15711/13, п. 48; рішення від 17 листопада 2016 року у справах «Пчєлінцева проти Росії», заява № 47724/07, п. 98 та «Поняєва та інші проти Росії», заява № 63508/11, п. 53; рішення від 09 липня 2019 року у справі «Ольховський проти Росії», заява № 53716/17, п. 27).

Відповідно до статті 17Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди мають застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільна відповідальність в такому разі докладатиметься не на добросовісних осіб, які не вчинили порушень, а на державу, чий посадовець допустив недбальство в роботі і цим завдав збитків кредитодавцю.

Велика Палата у постанові від 15.06.2021 року по справі №922/2416/17 зазначила, що у справі за вимогою про визнання права іпотекодержателя необхідно врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

Аналізуючи наявні у справі докази, зважаючи, що на момент набуття спірного нерухомого майна відомості щодо іпотеки у відповідному реєстрі були відсутні, позивачем не доведено недобросовісність набувачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Судом не враховується посилання представника відповідачів щодо спливу позовної давності, тому що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки суд в даній справі приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.До аналогічних висновків прийшовВерховний Суду постанові від 03.02.2022 року у справі № 758/10335/16-ц.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, то відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, необхідно скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2023 року, а саме зняти арешт з: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106) та житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06).

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, а також висновки суду про відмову у задоволені позову в повному обсязі, то судові витрати (сплачений судовий збір), понесені позивачем, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 92, 98, 204, 216, 526, 546, 575, 591, 593, 599 Цивільного кодексу України; ст. 3, 17, 33 ЗУ «Про іпотеку»; ст. 3, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 , про визнання права іпотеко держателя - відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.09.2023 року, а саме зняти арешт з: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106) та житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Дата складення рішення - 20.11.2023 року.

Суддя О.В.Крамар