Номер провадження: 22-ц/813/3632/23
Справа № 494/109/13- ц
Головуючий у першій інстанції Дєтков О.Я.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Воронцової Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Проскуріної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2013 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У 2013 році Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, в обґрунтування якого зазначило, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського облуправління ВАТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір № 1910-н на суму 60000 доларів США, строком до 03.09.2014 року під 12% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб LexusES 350, 2007 року випуску. Банк належним чином виконав умови договору та здійснив видачу готівки, однак відповідач в обумовлені договором строки кредитні кошти не повернула. Заборгованість станом на 03.01.2013 рік складає 107291,10 доларів США.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просило суд достроково стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 107291,10 доларів США, яка складається з: строковий основний борг по кредиту 27489,02 доларів США, прострочений основний борг по кредиту 28731,55 доларів США, прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 29801,61 доларів США, пеня за прострочений борг по кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 111665,97 грн (10597,41 доларів США), пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 112446,77 грн, заборгованість за комісійною винагородою в розмірі 6129,92 грн (яка складається з простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 4480 грн, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року - 1649,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Березівський районний суд Одеської області заочним рішенням від 13 вересня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» грошові кошти в сумі 107291,10 доларів США. Суд вирішив питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення суду.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2013 року та ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року.

В апеляційній скарзі в частині оскарження рішення ОСОБА_1 , просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 30.08.2023 року матеріали справи № 494/109/13-ц разом з апеляційною скаргою адвоката Субботіної Людмили Валентинівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 1910-н від 03.09.2007 року повернув до Березівського районного суду Одеської області для вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 24.11.2022 року відновлено втрачене судове провадження.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, в частині оскарження рішення, ОСОБА_1 зазначає про те, що повісти по справі судом першої інстанції надсилались не за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 , а за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Тому відповідач не знала про існування вказаної справи, повісток не отримувала.

Щодо обґрунтованості позовних вимог то скаржник зазначає, що кредит отримувала, здійснювала його погашення та сплачувала відсотки. Посилається на те, що позивачем 08.06.2013 року транспортний засіб, який є предметом застави був викрадений, за заявою відповідача порушена кримінальна справа. Однак позивач не вчинив дій щодо зміни предмета застави, та не здійснив заходів щодо дострокового погашення заборгованості відповідно до п. 3.2.2 договору.

Також ОСОБА_1 зробила заяву про застосування строку позовної давності.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.01.2023 року роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги з додатками позивачу направлялась на електронну адресу та доставлена 31.01.2023 року, що підтверджується довідками.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги з додатками доставлена представнику позивача до особистого кабінету Електронного суду 07.03.2023 року, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Посилаючись на те, що відповідач знала про ухвалене заочне рішення, оскільки державним виконавцем на підставі постанови від 13.11.2014 року ВП № 43685959 зверталось стягнення на доходи боржника. Також відповідач 23.06.2018 року надавала до Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області довідку про її місце реєстрації, однак за вказаною адресою фактично не проживала.

Позивач також зазначив, що ОСОБА_1 належними доказами не спростувала розмір заборгованості по кредитному договору, не надала доказів як часткового або повного погашення кредиту, так і доказів викрадення предмету застави та звернення до страхової компанії для відшкодування збитків. Крім того, позивач зазначив, що ризик випадкової загибелі предмета застави несе власник майна.

Копія ухвали про відкриття провадження направлена Одеським апеляційним судом на електронну адресу представника відповідача 31.01.2023 року, яка зазначена апеляційній скарзі, та з якої здійснювалось листування з судом, що підтверджується довідкою.

Позивачем судова повістка отримана 19.04.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК, також судову повістку отримала 20.04.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, участі в судовому засіданні, призначеному на 15.05.2023 року в режимі відеоконференції, не приймала, представнику в ухвалі суду роз`яснювалося, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що залишок заборгованості, згідно розрахунку,не спростований відповідачем, оскільки останнім не надано та в матеріалах справи не міститься доказів про здійснення відповідачем інших виплат на погашення боргу.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною четвертою статті 169 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що суд може ухвалити заочне рішення при розгляді справи за умови, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і повторно не з`явився в судове засідання.

Однак поза увагою суду залишилися зазначені вище норми права, що свідчить про порушення судом першої інстанції порядку постановлення заочного рішення.

Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74- 76 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення.

Частинами третьою, п`ятою, статті 74 ЦПК України передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках,

встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

Ухвалюючи заочне рішення від 30.09.2013 року, суд першої інстанції зазначив, що сторони сповіщені належним чином про дату, час та місце судового засідання, до суду не прибули, та причини неявки суду не повідомили.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Березівським районним судом Одеської області ухвалою суду від 01.02.2013 року відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13.08.2013 року справу призначено до розгляду на 30 вересня 2013 року.

Наявні у справі про відновлення втраченого провадження копії документів не місять доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалене 30.09.2013 року - на першому судовому засіданні, що свідчить про не виконання вимог ч. 4 ст. 169, ст. 74 ЦПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції порядку ухвалення заочного рішення

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою, другою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір № 1910-н, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 60000 доларів США для здійснення оплати за автомобіль «LexusES 350, 2007 за договором купівлі-продажу № 28 від 28.08.2007 року, зі сплатою 12 % річних.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що кредит надається на 84 місяці, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03.09.2014 року.

Відповідач відповідно до п. 3.3 кредитного договору зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, винагороду і комісію в порядку, сумах і строки, передбачені умовами договору.

Пунктом 3.3.4. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в сумі 1076 доларів США, що складає 5433,80 грн по курсу Національного банку України на 03 вересня 207 року (5,05долар США), шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший ануїтетний платіж з вересня 2007 року, в подальшому не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 03 вересня 2014 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти на підставі заяви на видачу готівки № 272193_001 від 04.09.2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено договір застави транспортного засобу LexusES 350, 2007 року випуску, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. 03 вересня 20078 року, зареєстровано в реєстрі за № 7874.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Як зазначалося вище, кредит надавався позичальнику на 84 місяці, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03.09.2014 року (п. 1.2. кредитного договору).

Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за цим договором, у випадку не виконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за договором застави транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, у випадку, в тому числі: затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців; незгоди позичальника з пропозицією банка про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідних додаткових угод згідно умов цього договору.

Відповідач в обумовлені кредитним договором строки своїх зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, з огляду на що сума заборгованості за наданим позивачем розрахунком станом на 03.01.2013 року складає 107291,10 доларів США.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за укладеним договором, вказана вище сума боргу складається з: 27489,02 доларів США - строковий основний борг по кредиту; 28731,55 доларів США - прострочений основний борг по кредиту; 29801,61 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; 111665,97 грн - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; 112446,77 грн - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; 6129,92 грн - заборгованість за комісійною винагородою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), зазначено: « Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. […] Вчиненням виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.».

Із матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно, автомобіль марки LexusES 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований у РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області, що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Строк за який проводиться стягнення: з 03.07.2008 року по 28.03.2011 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації запропоновано частково задовольнити вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в розмірі 82473,55 доларів США, в тому числі: залишок заборгованості за кредитом - 38773,62 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 17446,95 доларів США, заборгованість за відсотками 17443,08 доларів США, заборгованість за пенею за відсотками 4212,23 доларів США, заборгованість за пенею по основному боргу 4607,67 доларів США, що станом за курсом НБУ на 28.03.2011 року становить 656489,46 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що у травні 2011 року банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави в рахунок задоволення вимог банку за кредитним договором у розмірі 82473,55 доларів США.

Отже такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом складає 29801,61 доларів США за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року, пеня за прострочений основний борг по кредиту - 111665,97 грн за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 112446,77 грн за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; заборгованість за комісійною винагородою - 4480 грн за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року; пеня за прострочену комісійну винагороду 1649,92 грн.

У зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», звернувшись у травні 2011 року, відповідно до умов кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України, за вчиненням виконавчого напису, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, то після зміни банком строку кредитування, банк не мав правових підстав для нарахуванняОСОБА_2 процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору, тому позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за простроченим основним боргом по кредиту, пені за прострочені проценти за користування кредитом, заборгованості за комісійною винагородою, пені за прострочену комісійну винагороду за період з 07 травня 2011 року по 03 січня 2013 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц зазначено, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

У апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, при цьому відповідач посилається на те, що участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав, судом ухвалено заочне рішення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому колегія суддів враховує клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке викладено в апеляційній скарзі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Оскільки умовами кредитного договору від 03 вересня 2007 року встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, викладено правовий висновок щодо порядку застосування позовної давності у відносинах про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зазначив ту особливість, що вчинення виконавчого напису не перериває строку позовної давності.

Отже, звернення акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у травні 2011 року до нотаріуса за зверненням стягненням на предмет застви шляхом вчинення виконавчого напису не свідчить про переривання позовної давності.

Відповідно до ч. 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 7.7 кредитного договору № 1910-н від 03 вересня 2007 року передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 с. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору.

Отже, банк та позичальникОСОБА_2 в кредитному договорі № 1910-н від 03 вересня 2007 року збільшили строк позовної давності, встановивши його тривалістю 3 роки.

Із цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 позивач звернувся до суду в січні 2013 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем та умов кредитного договору, прострочений основний борг по кредиту складає 28731,55 доларів США за період з 01.06.2008 року по 03.01.2013 року, прострочені проценти за користування кредитом в сумі 29801,61 доларів США за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року.

Оскільки позивач із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором звернувся в січні 2013 року, то вимога підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності та строку кредитування починаючи з 03 січня 2010 року.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.01.2010 року у ОСОБА_2 перед банком існувала заборгованість основним боргом по кредиту у сумі 9813,49 доларів США, тому колегія суддів вважає, що вказана заборгованість, яка виникла за період з 01.06.2008 року по 01.01.2010 року не підлягає стягненню у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з боржника простроченого основного боргу по кредиту та строковий основний борг по кредиту в сумі 46404,08 доларів США (28731,55 доларів США + 27489,02 доларів США - 9813,49 доларів США) підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування заборгованості за кредитним договором чи її розміру, зазначеної у розрахунку банку.

Щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що періодом нараховування є період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року, а нарахування слід проводити на суми чергових платежів.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що щомісячно позивачем нараховувалися відповідачу проценти за користування кредитом у сумі 562,21 доларів США.

Отже заборгованість відповідача за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року складає 8995,36 доларів США, виходячи із наступного розрахунку 652,21 доларів США х 16 місяців.

Відповідач не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свій контррозрахунок не надав.

Відповідно до п. 1.8 кредитного договору за надання банківських послуг з кредитування позичальник сплачує банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту у розмірі 80 грн щомісячно.

Заборгованість відповідача за комісійною винагородою за обслуговування кредиту за період 03.01.2010 року по 06.05.2011 року складає 1280 грн, виходячи із наступного розрахунку 80 грн х 16 місяців.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року в сумі 8995,36 доларів США, за комісійною винагородою за супроводження кредиту за період 03.01.2010 року по 06.05.2011 року в сумі 1280 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача пеню за прострочений борг по кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 111665,97 грн (10597,41 доларів США), пеню за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року 112446,77 грн, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.01.2010 року по 03.01.2013 року - 1649,92 грн.

Однак суд першої інстанції не врахував заявлені банком позовні вимоги і стягнув з відповідача пеню і комісійну винагороду за супроводження кредиту в іноземній валюті.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнуті неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Наданий позивачем розрахунок пені колегія суддів до уваги не бере, оскільки заборгованість за кредитним договором за період з 01.06.2008 року по 01.01.2010 року в сумі 9813,49 доларів США, не підлягає стягненню у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності, тому нарахування пені слід проводити на суми чергових платежів, які складаються із прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу, та комісійної винагороди починаючи з 03.01.2010 року по 06.05.2011 рік.

Розмір пені за простроченим основним боргом по кредиту за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 рік обраховується за формулою: сума заборгованості за основним боргом за місяць (договором передбачені анутетні платежі щомісячно 500,71 доларів США) помножена на розмір пені та на кількість днів прострочення кожного місяця. За наступній місяць пеня розраховується шляхом додавання до суми заборгованості за основним боргом за попередній місяць платіж за наступний місяць х розмір пені та на кількість днів прострочення.

500,71 доларів США х 0,05 х 28 днів = 7 доларів США;

1001,42 доларів США х 0,05 х 31 день = 15,52 доларів США;

1502,13 доларів США х 0,05 х 30 днів = 22,53 доларів США;

2002,84 доларів США х 0,05 х 31 днів =31,04 доларів США;

2503,55 доларів США х 0,05 х 30 днів =37,55 доларів США;

3004,26 доларів США х 0,05 х 31 днів =46,57 доларів США;

3504,97 доларів США х 0,05 х 31 днів =54,33 доларів США;

4505,68 доларів США х 0,05 х 30 днів =60,09 доларів США;

4506,39 доларів США х 0,05 х 31 днів =69,85 доларів США;

5007,10 доларів США х 0,05 х 30 днів =75,11 доларів США;

5507,81 доларів США х 0,05 х 31 днів =85,37 доларів США;

6008,52 доларів США х 0,05 х 31 днів =91,13 доларів США;

6509,23 доларів США х 0,05 х 28 днів =91,12 доларів США;

7009,94 доларів США х 0,05 х 31 днів =108,65 доларів США;

7510,65 доларів США х 0,05 х 36 днів =112,66 доларів США.

Сума пені за простроченим основним боргом по кредиту за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 рік становить 7222,73 грн, виходячи: 908,52 доларів США х 797,5 офіційний курс долара станом на час прострочення.

Розмір пені за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року обраховується за формулою:

562,21 доларів США х 0,05 х 28 днів = 7,87 доларів США;

1124,42 доларів США х 0,05 х 31 день = 25,30 доларів США.

Сума пені за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 рік становить 8086,09 грн, виходячи з 1013,93 доларів США х 797,5 офіційний курс долара станом на час прострочення.

Сума пені за прострочену комісійну винагороду за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року обраховується за вказаною вище формулою і складає 144,92 грн.

Враховуючи викладені вище обставини апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за простроченим основним боргом по кредиту за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року в сумі 7222,73 грн, пеня за простроченим процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року в сумі 8086,09 грн, пеня за прострочену комісійну винагороду за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року в сумі 144,92 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», заборгованість за договором від 03 вересня 2007 року, яка складається з: 46404,08 доларів США - заборгованість за основним боргом, 8995,36 доларів США заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року, 1280 грн - комісійна винагорода за супроводження кредиту за період 03.01.2010 року по 06.05.2011 року, 7222,73 грн - пені за простроченим основним боргом по кредиту за період з 03.01.2010 року і по 06.05.2011 рік, 8086,09 грн - пені за простроченими процентами за користування кредитом за період з 03.01.2010 року і по 06.05.2011 рік, 144,92 грн - пені за прострочену комісійну винагороду за період з 03.01.2010 року по 06.05.2011 року.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за простроченим основним боргом по кредиту, пені за прострочені проценти за користування кредитом, заборгованості за комісійною винагородою, пені за прострочену комісійну винагороду за період з 07 травня 2011 року по 03 січня 2013 року відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основним боргом по кредиту у сумі 9813,49 доларів США, яка вникла станом на 01.01.2010 року відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Л.П. Воронцова