ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9012/16-ц Номер провадження 22-ц/814/9/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Пікуля В.П., Триголова В. М.

секретар: Стеценко В.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Тімошенко Н.В. із складанням повного тексту рішення 26 жовтня 2018р.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними;

за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про визнання частково недійсним договору іпотеки;

за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання дій протиправними, скасування рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О. від 19 жовтня 2016 року індексний номер 31938245 щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О. від 19 жовтня 2016 року індексний номер 31938245 щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м; скасувати реєстраційну дію щодо реєстрації прав на нерухоме майно - громадську будівлю А-3, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м за ТОВ «ФК «Поліс»; скасувати запис про право власності ТОВ «ФК «Поліс» на нерухоме майно - громадську будівлю А-3, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом; визнати дії приватного нотаріуса та ТОВ «ФК «Поліс» щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м за ТОВ «ФК «Поліс» протиправними, неправомірними та незаконними; зобов`язати ТОВ «ФК «Поліс» усунути перешкоди у користуванні майном - нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м.

В обґрунтування позову вказувала, що між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_7 (прізвище змінене на « ОСОБА_8 ») було укладено генеральну угоду про здійснення кредитування від 21 грудня 2007 року № 10 та кредитні договори від 21 грудня 2007 року № 22.45-10/07-СК та № 22.47-10/07-СК, від 31 березня 2008 року № 22.71-10/08-СК.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами ОСОБА_4 21 грудня 2007 року уклав із банком договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля (приватний клуб) загальною площею 928,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що право власності на нежитлову будівлю було відчужене та остаточно зареєстровано наступним чином: 37/100 - за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23 березня 2015 року, укладеного з ОСОБА_9 ; 19/100 - за ОСОБА_1 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2009 року; 2/5 (40/100) за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19 серпня 2011 року, укладеного з ОСОБА_4 ; 1/25 (4/100) за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2011 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Зазначала, що 18.11.2015 року ПАТ «ВТБ Банк» відступило права вимоги грошових зобов`язань за вказаними кредитними договорами, а 30 листопада 2015 року за договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Поліс» .

На підставі заяви ТОВ «ФК «Поліс» від 19 жовтня 2016 року про проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено запис про право власності на вказану вище нежитлову будівлю за ТОВ «ФК «Поліс». Підставою виникнення права власності зазначив договір наступної іпотеки від 21 грудня 2007 року № 22.45-10/07-ДІ та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 30 листопада 2015 року № 2219.

Посилалася на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався; іпотекодавець та інші співвласники майна не були повідомленні про намір ТОВ «ФК «Поліс» зареєструвати право власності на предмет іпотеки за собою; передача майна відбулась без належної оцінки вартості цього майна, на підставі застарілих даних; приватний нотаріус не перевірив обґрунтованості розміру майнових претензій ТОВ «ФК «Поліс», які були задоволені за рахунок предмета іпотеки, а також не перевірив відсутність заборон на відчуження цього майна, окрім тих, які накладались іпотекодержателем, внаслідок чого було порушено права іпотекодаця.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із іншим позовом до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в якому просила визнати положення пунктів 5.1 (щодо словосполучення «шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобов`язання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені»), 6.1 та 6.2 договору наступної іпотеки від 21 грудня 2007 року недійсними.

В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_4 , який уклав договір іпотеки, рішенням суду визнаний недієздатним, його опікуном є ОСОБА_1 .

Окрім того посилалась на те, що вказані пункти договору суперечать вимогам ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У жовтні 2017 р. ОСОБА_2 також звернувшись з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарнека Р.О., ТОВ « ФК «Поліс», треті особи: ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та просила визнати протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. та ТОВ «ФК «Поліс» щодо реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та скасувати рішення від 19.10.2016р. приватного нотаріуса Бондаренко Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно - громадську будівлю, А-3, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м за ТОВ «ФК «Поліс».

В обґрунтування позову вказувала, що ТОВ «ФК «Поліс» набуло право власності на предмет іпотеки неправомірно, у спосіб не передбачений законом шляхом трансформації його права іпотекодержателя в право власності без вчинення відповідного правочину, на підставі якого до нього це право могло перейти, в результаті неправомірних дій приватного нотаріуса, який не мав відповідних повноважень державного реєстратора речових прав на здійснення реєстраційних дій, та протиправним ігноруванням ними вимог Закону України «Про іпотеку» і волевиявлення нових власників майна.

Окрім того зазначала, що пункт 6.1 договору іпотеки не можна вважати застереженням у розумінні статті 36 Закону України «Про іпотеку», а при відступленні ПАТ «ВТБ Банк» права вимоги за договором іпотеки від 21 грудня 2007 року № 22.45-10/07-ДІ у ТОВ «ФК «Поліс» виникли лише права іпотекодержателя на спірну нежитлову будівлю.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.07.2017 року справу №554/5000/17, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс» про визнання частково недійсним договору іпотеки; треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., ТОВ «ФК «Поліс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ПАТ «ВТБ Банк», про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними об`єднано в одне провадження з цивільною справою №554/9012/16-ц.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.12.2017 року позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»; треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ПАТ «ВТБ Банк», про визнання дій протиправними та скасування рішення об`єднано в одне провадження зі справою № 554/9012/16-ц.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 29 травня 2018 року залучено до справи у якості співвідповідача Головне територіальне управління юстиції у Дніпровській області та опікуна ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року за заявами представника ТОВ«ФК «Поліс» скасовані заходи забезпечення позову, вжиті :

-ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 листопада 2016 року по справі № 554/8094/17 за позовом ОСОБА_2

-ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 листопада 2016 року по справі № 554/9012/16-ц за позовом ОСОБА_2

-ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08 листопада 2016 року по справі № 554/9012/16-ц за позовом ОСОБА_2 .

Ухвалою Октябрського районного суду від 07 грудня 2018 року виправлено описки у мотивувальних частинах ухвал Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року щодо дат, зазначених в мотивувальних частинах постановлених ухвал.

Не погодившись з вказаним рішенням та ухвалами суду, їх оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування рішення та про часткове визнання недійсним договору іпотеки, а також просили скасувати ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року, заливши в силі ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2016 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року.

В обгрунтвання апеляційної скарги ОСОБА_2 вказано, що набуття ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» прав іпотекодержателя за договором іпотеки не надавало йому право на предмет іпотеки по зобов`язаннях ОСОБА_10 по кредитних договорах.

Вказувала, що вимоги відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про усунення порушень вона не отримувала та докази її надсилання в матеріалах реєстраційної справи відсутні, а тому висновки про дотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства є помилковими.

Вважала, що ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» набуло право власності на предмет іпотеки неправомірно, у спосіб не передбачений законом та договором іпотеки, в результаті неправомірних дій нотаріуса.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 , який є опікуном ОСОБА_4 вказано, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення районного суду, а також просив до даних правовідносин застосувати строк позовної давності.

ОСОБА_1 надала пояснення та вказала, що вимоги відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про усунення порушень вона не отримувала та докази її надсилання в матеріалах реєстраційної справи відсутні.

Окрім того зазначила, що рішення про державну реєстрацію приватним нотаріусом спірного нерухомого майна було прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки виявивши зареєстроване обтяження, державний реєстратор повинен прийняти рішення про відмову в проведенні державної реєстрації.

У відзивах на апеляційні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та Головне територіальне управління юстиції у Дніпровській області вважає рішення та ухвали районного суду вірними та просить залишити судові рішення без змін.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а позовні вимоги ОСОБА_2 - повністю.

Визнано дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. та ТОВ «ФК «Поліс» щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Поліс» протиправними.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. від 19 жовтня 2016 року щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення загальною площею 931,6 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано реєстраційну дію та запис про право власності на вказане нерухоме майно за ТОВ «ФК «Поліс».

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 16 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору іпотеки та усунення перешкод у користуванні майном залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову, застосовані ухвалами цього ж суду від 4 та 8 листопада 2016р. ( за позовними заявами ОСОБА_1 ) та ухвалою цього ж суду від 7 листопада 2017р. ( за позовом ОСОБА_2 ), - скасовано.

Відмовлено в задоволенні заяв представника ТОВ «ФК «Поліс» про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 4 та 8 листопада 2016 р. та ухвалою цього ж суду від 7 листопада 2017р.

Скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року про внесення виправлень до ухвал цього ж суду 16 жовтня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними та позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ТОВ «ФК «Поліс» про визнання дій протиправними, скасування рішення, скасовано.

Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Полтавського апеляційного суду.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання частково недійсним договору іпотеки та усунення перешкод у користуванні майном, а також в частині оскарження ухвал Октябрського районного суду від 16 жовтня 2018 року рішення районного суду судом касаційної інстанції не переглядалось та на новий розгляд до суду апеляційної інстанції не передавалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

06.11.2023 року від ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому він просить встановити факт порушення законності приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондаренко Р.О. за ч. 4 ст. 190, ч. 1ст. 356, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 365(2), ч. 1 ст. 366 КК України, а також просив визнати явку нотаріуса Бондаренко Р.О. до суду обов`язковою.

Разом з тим, вищезазначене клопотання ОСОБА_11 не підлягає до задоволення, оскільки відсутні підстави для винесення окремої ухвали з цих підстав, та як не надано доказів порушення приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондаренко Р.О. вимог чинного законодавства.

Вказане не позбавляє права ОСОБА_11 звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , адвокат Гальченко Г.Н., Дігоров І.М. просили апеляційні скарги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_12 проти задоволення апеляційних скарг заперечувала.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи у судове засідання не з`явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали.

З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду справи та узгоджується з правовою позицією від 13 липня 2022 року у справі №761/14537/15-ц.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, заслухавши позивача ОСОБА_1 , адвоката Гальченко Г.Н., представника відповідача ОСОБА_12 , третю особу ОСОБА_5 , приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що згідно генеральної угоди від 21 грудня 2007 року № 10 та кредитних договорів від 21 грудня 2007 року ВАТ «ВТБ Банк» надало ОСОБА_10 кредитний ліміт на строк до 20 грудня 2017 року з загальним розміром позичкової заборгованості за наданими у рамках даної угоди кредитами не більше 1 200 000,00 дол. США.

Також встановлено, що між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_10 за генеральною угодою №10 за кредитними договорами № 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року, № 22.45-10/07-СК від 21.12.2007 року, № 22.47-10/07-СК від 21.12.2007 року.

Згідно умов договору іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань передано нежитлову будівлю (приватний клуб) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 928,4 кв.м, що належала ОСОБА_4 на праві власності, і на яке може бути звернуто стягнення.

В подальшому право спільної часткової власності на вказану будівлю було зареєстровано: 37/100 - за ОСОБА_2 , 19/100 та 2/5 за ОСОБА_1 , 1/25 (4/100) за ОСОБА_6

ВАТ «ВТБ Банк» свій обов`язок за кредитними договорами, укладеними у рамках генеральної угоди щодо надання кредиту виконав, надавши ОСОБА_10 одноразово кредит у повному розмірі наступним чином: за кредитним договором № 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року 200 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.45-10/07-СК від 21.12.2007 року - 550 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.47-10/07-СК від 21.12.2007 року - 450 тис. доларів США.

Згідно договору від 18 листопада 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» відступило право вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21 МБ - ТОВ «ФК «Поліс».

19.10.2016 року ТОВ «ФК «Поліс» звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеної заяви ТОВ « ФК « Поліс» приватним нотаріусом 19.10.2016 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про право власності на вказану нежитлову будівлю загальною площею 931,6 кв.м. за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що дії нотаріуса як державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю є законними, оскільки відповідно до законодавства та умов іпотечних договорів не передбачено обов`язку іпотекодержателя додатково отримувати від іпотекодавця згоду на передачу права власності. Право іпотекодержателя реєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень іпотечного договору є безумовним.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо переходу зобов`язань іпотекодавця до нових власників слід зазначити наступне.

Відповідно до чя 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 8.2 договору наступної іпотеки від 21 грудня 2007 року, у разі переходу права власності на предмет іпотеки за письмовою згодою іпотекодержателя від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача предмета іпотеки, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за цим договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, до нових власників предмета іпотеки перейшли права та обов`язки іпотекодавця незалежно від їхньої обізнаності про іпотечне обтяження.

Щодо задоволення вимог іпотекодржателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки слід зазначити наступне.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону».

Відповідно до ст. 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 5.1 договору наступної іпотеки від від 21 грудня 2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом позасудового врегулювання: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 ЗУ«Про іпотеку».

Пунктом 6.1. іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного пособу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Згідно п.6.2. іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись Іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя вказаний договір іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Отже, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання.

Жодними нормами чинного законодавства та умовами іпотечних договорів не передбачено обов`язку Іпотекодерждателя додатково отримувати від Іпотекодавця згоду на передачу права власності.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» - відповідне застереження в іпотечному договорі вважається Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Таким чином, право іпотекодержателя реєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень іпотечного догвоору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцями в судовому порядку.

За таких обставин посилання позивачів на те, що положення п. 5.1, 6.1., 6.2 договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку» є помилковими.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції на час прийняття рішення про державну реєстрацію), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують:

- наявність в договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (або окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя);

- направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень;

- сплин 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень;

- у разі переходу прав на нерухоме майно - документ, що підтверджує перехід.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лишеза умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що на адресу іпотекодавців та боржника, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було направлено письмові вимоги про повернення кредиту та попереджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги ТОВ « Фінансова компанія «Поліс» зі спливом цього строку має намір звернути стягненя на предмет іпотеки шляхом передачі новому кредитору права власності на предмет іпотеки, або шляхом продажу будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу)( т.3 а.с. 224-226, 228-230,232-234,237,239, 282-285), а також докази щодо їх отримання адресатами (т. 3 а.с.227, 250, 255, 287,292).

Окрім того, в матеріалах справи містяться відповіді із УДПЗ « Укрпошта», згідно яких письмові вимоги про повернення кредиту вручено ОСОБА_1 01.06.2016 року та ОСОБА_2 особисто - 05.09.2016 року ( т. 3 а.с.313, 315).

Посилання ОСОБА_1 на те, що повідомлення про вручення вимог на ім`я ОСОБА_2 не може бути належним доказом про отримання відповідної вимоги, оскільки в повідомленні немає дати вручення повідомлення та прізвища особи одержувача, а також немає прізвища робітника Укрпошти про вручення повідомлення, є безпідставним, з огляду на наступне.

В матеріалах справи наявна відповідь УДПЗ «Укрпошта», згідно якої листи з оголошеною цінністю з рекомендованим повідомленням та додатковим сервісом «Кур`єрська доставка`на ім`я ОСОБА_2 №640 05.09.2016 року видані адресату ОСОБА_2 особисто ( т. 3 а.с.315).

Окрім того, посилання ОСОБА_1 на те, що вона не отримувала рекомендованого повідомлення про вручення вимоги, не беруться до уваги, оскільки згідно відповіді УДПЗ «Укрпошта» рекомендоване повідомлення № 358 вручено 01.06.2016 року особисто ОСОБА_1 (т 3 а.с.313).

З огляду на те, що в силу положень Правил надання послуг поштового зв`язку, видача поштового відправлення одержувачу здійснюється відділенням поштового зв`язку виключно за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, відсутні підстави вважати, що поштові відправлення №640 та №358 були вручені іншим особам.

При цьому, пункти 89, 96, 105 Правил надання послуг поштового зв`язку виключають можливість отримання поштової кореспонденції неуповноваженою особою, а в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання посадовими особами УДПЗ «Укрпошта» своїх обов`язків щодо вручення листів №640 та №358.

Посилання позивачів на те, що не було дотримано тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцями вимоги про повернення кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки наявні повідомлення про вручення вимог іпотекодавцям свідчать про дотримання вказаного строку та надання можливості погасити наявну заборгованість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що письмові вимоги були направлені в порядку, визначеному іпотечним договором, а в матеріалах справи містяться докази належного дотримання іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавців про вимогу стосовно усунення порушення.

Враховуючи викладене, доводи апеляційний скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримували письмових вимог про повернення кредиту, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Посилання в суді апеляційної інстанції на те, що під час проведення реєстрації права власності на спірне нерухоме майно не було надано оцінку вказаного майна, не беруться до уваги, оскільки такі твердження не зазначені в апеляційній скарзі та не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції, так як відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є необґрунтованими, а дії нотаріуса, як державного реєстратора, повністю відповідають чинному законодавсту, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняті на законних підставах.

Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича нотаріуса (державного реєстратора), як відповідача у спірних правовідносинах, слід зазначити наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що встановивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі, в той час як належним відповідачем у справах про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності має бути особа, право власності за якою зареєстровано, у зв`язку з чим слід відмовити ОСОБА_1 ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. з цих підстав.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження №12-83гс21).

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі, враховуючи те, що в матеріалах справи (а.с. 245 том 5) міститься його заява з проханням розглядати справу без його участі без зазначення конкретної дати.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів також враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення районного суду в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. нотаріуса та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними та позову ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ТОВ «ФК «Поліс» про визнання дій протиправними, є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Росислава Олександровича скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Росислава Олександровича відмовити з інших підстав.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними та позову ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання дій протиправними, скасування рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.11.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: В.П. Пікуль

В.М. Триголов