Справа №760/3469/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

15 лютого 2023 року представник заявника звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, у якій просила:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко Ірини Ігорівни;

- зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко І.І., або іншого уповноваженого державного виконавця в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 винести постанову, якою змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06 виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , з 1/2 частини заробітку (доходу), на 1/4 частину заробітку (доходу), починаючи від дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів;

- врахувати в погашення суми заборгованості кошти, які сплачуватися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з липня 2007 по лютий 2009 років, та в період з березня 2012- січень 2019 років загальною сумою 104400,00 грн.;

- здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06 виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва. При здійсненні перерахунку заборгованості врахувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про зменшення розміру аліментів, що мають стягуватися з ОСОБА_1 з 1/2 до 1/4 частини заробітку; сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 104400,00 грн., а також ту обставину, що при нарахуванні боржнику заборгованості, державний виконавець помилково нарахував суму заборгованості за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року ( ОСОБА_1 був безробітним), виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, тоді як боржник на той час проживав і був зареєстрованим в Шахтарському районі, де розмір заробітної плати значно менший, ніж в м. Києві - відповідно до Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування від 18 травня 2021 року.

Вимоги скарги обґрунтовані наступними обставинами.

Відповідно до дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

На виконання вказаного дублікату виконавчого листа головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

В подальшому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 24 квітня 2019 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Копія рішення надавалася боржником до Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України.

Станом на 26 квітня 2021 року, відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, сума заборгованості, в зазначеному виконавчому провадженні, з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, становила 217244,33 грн.

20 грудня 2021 року заявник звернувся з клопотання до головного державного виконавця ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко І.І. в межах виконання дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06, виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва, в якому просив: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06 виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , з 1/2 частини заробітку (доходу), на 1/4 частину заробітку (доходу), починаючи від дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів; врахувати в погашення суми заборгованості кошти, які сплачуватися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з липня 2007 по лютий 2009 років, та в період з березня 2012- січень 2019 років загальною сумою 104400,00 грн.; здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06 виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва. При здійсненні перерахунку заборгованості врахувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про зменшення розміру аліментів, що мають стягуватися з ОСОБА_1 з 1/2 до 1/4 частини заробітку; сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 104400,00 грн., а також ту обставину, що при нарахуванні боржнику заборгованості, державний виконавець помилково нарахував суму заборгованості за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року ( ОСОБА_1 був безробітним), виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, тоді як боржник на той час проживав і був зареєстрованим в Шахтарському районі, де розмір заробітної плати значно менший, ніж в м. Києві - відповідно до Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування від 18 травня 2021 року.

Однак, державний виконавець клопотання не розглянув, що стало підставою для звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.02.2023 р. справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 .

13 квітня 2023 року заінтересована особа ОСОБА_2 подала пояснення на скаргу, у яких просила відмовити у задоволенні вимог заявника. Вказала, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про зменшення аліментів набрало законної сили 04 червня 2019 року.

У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП НОМЕР_2 від 02 серпня 2021 року зазначено, що з червня 2019 року аліменти стягуються у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Тобто, розмір аліментів вже був зменшений з дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року.

Щодо врахування в погашення суми заборгованості коштів, які скаржник переказав у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012 року по січень 2019 року вказала, що ОСОБА_4 народився з фізичними та ментальними вадами розвитку та має інвалідність, тому за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року по справі №2-1348-1/06 з ОСОБА_1 , крім аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), щомісячно мали стягуватися ще додаткові витрати у сумі 200 грн. Тобто, за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року було видано два виконавчі листи.

Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) складала 21970,29 грн., а зі сплати 200 грн. на додаткові витрати 3643,05 грн., про що зазначено у постановах про закінчення виконавчих проваджень від 10 жовтня 2018 року та в постановах про відкриття виконавчих проваджень від 28 жовтня 2020 року.

Боржник не оскаржував розрахунок заборгованості станом на 01 жовтня 2018 року, тому головний державний виконавець Фещенко І.І. у розрахунку від 02 серпня 2021 року врахувала цю заборгованість і продовжила розрахунок з жовтня 2008 року. Вважає, що всі кошти, сплачені за виконавчим листом №2-1348-1 (у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів) з липня 2007 року до жовтня 2008 року вже були враховані у розрахунках старших державних виконавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . А кошти, які скаржник сплатив за виконавчим листом №2-1348-1 (у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів) з жовтня 2008 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012 року по січень 2019 року вказані у розрахунку головного державного виконавця Фещенко І.І. від 02 серпня 2021 року.

З 2006 року боржник часто змінював місце свого проживання, про що не повідомляв державних виконавців. У 2018 році стягувачка з`ясувала, що скаржник тривалий час проживає і працює у Києві, після чого почала періодично отримувати аліменти.

Зазначила, що деякі з долучених до скарги копій квитанцій є нечіткі та неякісні, з них неможна прочитати кому і для чого робили переказ. Оскільки аліменти - це платежі цільового призначення, у квитанціях про сплачу аліментів має бути відповідне призначення платежу, якого на квитанціях немає. Вважає, що деякі з переказів стосуються сплати боржником додаткових витрат як щомісячних платежів або в більшому розмірі для погашення заборгованості. Інші квитанції - це кошти, які ОСОБА_1 надсилав за домовленістю на лікування сина та як подарунки, поки, як стверджував, не працював і не міг сплачувати аліменти.

Боржником не надано доказів проживання у період з жовтня 2011 року до жовтня 2012 року за місцем реєстрації, а з квитанцій, долучених до скарги, встановлюється, що у цей період ОСОБА_1 здійснював платежі в Шевченківському районі м. Києва, а не в Донецькій області.

Також, 04 вересня 2023 року заінтересована особа ОСОБА_2 подала додаткові пояснення, у яких додатково вказала, що долучені до скарги квитанції стосуються оплати ОСОБА_1 додаткових витрат, необхідних для лікування сина.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника - адвокат Санжаровська Т.В. вимоги скарги підтримали та просили задовольнити частково, без врахування вимоги про зобов`язання державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ України Фещенко І.І., або іншого уповноваженого державного виконавця в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 винести постанову, якою змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі дублікату виконавчого листа №2-1348-1/06 виданого 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , з 1/2 частини заробітку (доходу), на 1/4 частину заробітку (доходу), починаючи від дня набрання чинності рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

У судовому засіданні стягувачка ОСОБА_2 заперечила проти задоволення вимог скарги посилаючись на правомірність дій та рішень державних виконавців.

У судове засідання представник Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд скарги без його участі. Надав суду копії матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

При перевірці відповідності рішень, дій чи бездіяльності органів ДВС при вчиненні виконавчих дій суди повинні керуватися нормами, які були чинними саме на час вчинення таких рішень, дій чи бездіяльності. Необхідно враховувати, що рішення про прийняття виконавчих документів і відкриття виконавчого провадження є одномоментною дією, яка підтверджується відповідним процесуальним актом і не є триваючою у часі.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №707/28/17-ц.

На спірні правовідносини поширюється Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року у справі №2-1348-1/06 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно до досягнення дитини повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

На виконання рішення суду у справі №2-1348-1/06 видано два виконавчі листи:

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно до досягнення дитини повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурлаки Р.В. від 23 вересня 2020 року передано до Дніпровського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусове виконання дублікат виконавчого листа №2-1348-1/06, виданий 11 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №14, встановлено, що ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 травня 2006 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячна, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року у справі №752/2513/22 за скаргою ОСОБА_1 визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. щодо ненадання відповіді на клопотання боржника ОСОБА_1 від 21 січня 2022 року. Зобов`язано головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. або іншого уповноваженого державного виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 розглянути клопотання боржника ОСОБА_1 від 21 січня 2022 року (вхідний №31670 від 24 грудня 2021 року).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

28 лютого 2023 року заступником начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Фещенко І.І. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, за яким заборгованість боржника станом на 01 лютого 2023 року становить 45968,42 грн.

Обґрунтовуючи доводи скарги, представник боржника вказала, що у розрахунку заборгованості державним виконавцем не враховано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року, яким зменшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що у розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та у розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 19 квітня 2023 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 визначено у часті 1/4 з червня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно відмітки Голосіївського районного суду м. Києва рішення у справі №756/11942/18 набрало законної сили 24 травня 2019 року, отже саме з 24 травня 2019 року з ОСОБА_1 мають стягуватися аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника.

Також, зазначено, що в розрахунках державного виконавця не враховано грошові кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012-січень 2019 років.

Так, протягом цього періоду заявник сплачував аліменти на утримання сина шляхом переказу грошових коштів стягувачу на банківські рахунки.

Квитанції на підтвердження сплати аліментів представником були передані державному виконавцю та надані до суду.

Заперечуючи проти зарахування цих коштів як аліментних платежів, стягувачка ОСОБА_2 вказала, що долучені квитанції не містять призначення платежу, що унеможливлює їх віднесення до аліментів.

Так, у постанові від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 Верховний Суд вказав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 (провадження №61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шахтарського МРУЮ ГУЮ у Донецькій області Левченко А.С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1348, виданого 15 травня 2006 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на ОСОБА_9 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 грн., щомісячно до досягнення дитини повноліття. Заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2008 року становила 3643,06 грн.

З листа Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20 жовтня 2021 року за вих. №78683 встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №18198898 з примусового виконання виконавчого листа №2-1348 від 15 травня 2006 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів (додаткових витрат). Постановою від 31 жовтня 2011 року виконавче провадження завершено у зв`язку зі звільненням боржника з місця роботи. Станом на 30 вересня 2011 року заборгованість боржника становила 3227,79 грн.

Відомості про перебування станом на час розгляду скарги на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 додаткових витрат на утримання сина суду не надано.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності інших зобов`язань між стягувачем та боржником, а ніж зобов`язань по сплаті аліментів, або ж докази на підтвердження того, що сплачені ОСОБА_1 кошти, не є аліментами.

Судовим розглядом встановлено, що між стягувачем та боржником відсутній погоджений порядок добровільної сплати аліментів та додаткових витрат. Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що вона вважала сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012-січень 2019 років є неприйнятними, оскільки боржник не визнає вказані платежі як додаткові витрати та вважав, що сплачує саме аліменти на утримання сина. Також, суд враховує, що суми платежів за березень 2012 - січень 2019 років є значно більшими ніж 200 грн., що дає обґрунтовані підстави вважати сплачені боржником кошти саме аліментами, а згідно листа АТ «Ощадбанк» від 13 серпня 2021 року станом на 2008 рік бланк Банку «Заява на перерахування (переказ) коштів» не містила строки «призначення платежу» та не була передбачена нормативними документами Національного банку України.

За таких обставин, суд доходить висновку, що державний виконавець безпідставно не врахував коштів, сплачених боржником стягувачу у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, та в період з березня 2012 року по січень 2019 року, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 у період безробіття за період з жовтня 2011 року - жовтень 2012 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати по місту Києву, а не за місцем проживання та реєстрації боржника в Шахтарському районі Донецької області суд виходить з наступного.

Виходячи з положень Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих, про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем, з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України, положеннями частини другої якої визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) відсутні відомості про нарахування ОСОБА_1 заробітку у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року.

Положення ч.2 ст.195 СК України підлягають застосуванню у разі коли боржник не працює або якщо дохід офіційно не підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна

З копії паспорту ОСОБА_1 встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19 квітня 2007 року.

Згідно довідки від 10 листопада 2014 року №3004-2163 ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу з адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

З наданої заявником роздруківки встановлено, що середньомісячна зарплата у Шахтарському районі Донецької області у жовтні-грудні 2011 року складала 2451,80 грн., 2466,42 грн. та 2727,94 грн. відповідно, а згідно розрахунків заборгованості у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року та від 19 квітня 2023 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 визначено у жовтні-грудні 2011 року розраховано з середньої заробітної плати 4128,00 грн., 4168,00 грн. та 4819,00 грн. відповідно.

Також, розрахований державним виконавцем розмір аліментів, які стягуються з боржника у січні - жовтні 2012 року перевищує середньомісячну зарплату у Шахтарському районі Донецької області у січні - жовтні 2012 року.

Тобто, заборгованість зі сплати аліментів заявника за період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року розраховано неправильно виходячи з того, що неправильно зазначена середня заробітна плата працівника для м. Києва у відповідний період.

А тому використання державним виконавцем інформації про середню заробітну плату працівника для м. Києва в період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року не відповідає нормам законодавства.

У п. 20 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 268, 263-264, 353, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни та про зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості ОСОБА_1 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірину Ігорівну здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з урахуванням:

-рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі №756/11942/18 про зменшення розміру аліментів;

-заяв на перерахування-переказ коштів, квитанцій поданих боржником щодо перерахування коштів ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_3 у період з липня 2007 року по лютий 2009 року, з березня 2012 року по січень 2019 року;

-середньої заробітної плати працівника в Донецької області у період з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Кушнір