Провадження № 2/369/6299/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Соловюк В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 2014 року. Мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2016 року народження. Спільне життя не склалось, за рішенням суду їх шлюб розірвано. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. За обопільною домовленістю, відповідач мав надавати грошові кошти на утримання дітей в розмірі 8000 грн. Однак, кошти надавав нерегулярно та меншому розмірі, що є недостатнім для утримання дітей, тому вважає, що розмір аліментів слід визначити судовим рішенням.

Вказала, що на даний час проживає з дітьми за кордоном, діти там навчаються, тому витрати на їх утримання значно зросли. Щомісячно вона витрачає близько 61 000 грн. на утримання дітей: витрати на навчання 15 000 грн. (оплата, шкільне приладдя, гроші з собою), витрати на харчування -10 000 грн., витрати на одяг (три сезони) 25 000 грн., поточні витрати від 3000 до 5000 грн. (солодощі, напої, іграшки, подарунки друзям, проїзд), витрати на лікування 6000 грн. (вітаміни, ліки, аналізи, лікарі).

Відповідач як батько зобов`язаний нести витрати на утримання дітей. Інших дітей на утриманні не має, працює, отримує дохід, має задовільний стан здоров`я і можливість працювати і заробляти, тому сплачувати аліменти у заявленому розмірі зможе.

Також вона понесла витрати на правову допомогу: за складання позову 20 300грн., за участь у судових засіданнях 6000 грн. (2000 грн. за одне засідання), які підлягають стягненню з відповідача.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 000 грн. щомісячно та до повноліття кожної дитини з дня подання позову до суду; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову відповідач ОСОБА_3 вказав, що після припинення спільного проживання між ними була домовленість про сплати коштів на дітей в розмірі 1/3 частини його доходу, а не про 8000 грн. як стверджує позивачка. Останній рік він дійсно сплачує коштів менше, що пов`язано з розміром його заробітної плати, він навіть сплачував кошти, коли не працював, беручи у борг. Також він пересилає грошові кошти на утримання дітей і на свята, купує інші речі. Вважає, що позивачка не надала підтвердження щомісячних витрат на дітей в розмірі 61 000 грн.

При визначенні розміру аліментів просив врахувати стан його здоров`я, оскільки він переніс операційне втручання та через воєнний стан, вади слуху не має можливості знайти більш високооплачувану роботу. Він має на утриманні ще своїх батьків пенсійного віку та несе витрати на своє утримання. Розмір його доходу є не стабільним від 10 000 до 13 000 грн. щомісячно, тому розмір аліментів слід визначити в розмірі 4000 грн. на двох дітей щомісячно. Враховуючи дану справу, витрати на правову допомогу слід визначити в розмірі 3000 грн., які відповідач визнає.

15 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо прийняття, оскільки представник позивача пропустив п`ятиденний строк на його подання. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про дату коли саме представник позивача отримав відзив на позов, тому суд долучає його до матеріалів справи (трекінг відстеження поштового відправлення Укрпошти вказує, що лист 388 «Відправлення не вручене під час доставки: інші причини»).

Представник позивача додатково вказав, що обов`язок утримання дітей покладається навіть на безробітних батьків. Натомість подані відповідачем довідки підтверджують отримання заробітної плати, достатньої для сплати аліментів у заявленому розмірі. Вона не отримує жодної допомоги та пільгового житла та як мати двох дітей працює для забезпечення їх гармонійного розвитку, більшу частину таких витрат (6/7) вона несе самостійно, а частка відповідача складає всього лише 1/7 частини. Сума витрат, які вона вказала, це не є річні витрати, а саме щомісячні. Доводи відповідача про утримання своїх батьків не знімають обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Крім того, їй відомо, що його батьки працюють і на день розгляду справи. Просила позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував частково. Просив позов задоволити з урахуванням поданого відзиву.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії

справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При розгляді справи судом встановлено, що 11 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №163.

Батьками неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Батьками неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

З пояснень сторін встановлено, що після припинення спільного проживання, неповнолітні діти залишились проживати разом з матір`ю ОСОБА_3 , батько сплачує кошти на утримання дітей. Але, на думку позивачки, в недостатньому розмірі та не регулярно.

З виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що на даний час ОСОБА_4 перераховує на карту грошові кошти приблизно 4000 грн. щомісячно, що вдвічі менше за 2021 рік та початок 2022 року.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.

На 2024 рік передбачається встановити прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, на підтвердження своїх вимог, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей надала виписку по рахунку щодо перерахованих коштів ОСОБА_4 у добровільному порядку у якості аліментів на дітей, в тому числі останній платіж на 11 000 грн. Згідно виписки з середини 2022 року у середньому відповідач перераховував кошти в розмірі 4000 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що він постійно перераховує кошти та надає кошти позивачу на утримання дітей. З наданих квитанцій вбачається, що платежі здійснювалися з метою сплати аліментів. Разом з тим, докази про перерахування коштів на банківську карту не підтверджують того факту, що ці платежі є сплатою аліментів позивачу на утримання дітей у достатньому, на думку позивача. розмірі. Крім того, сам факт добровільного надання та перерахування грошових коштів дитині та позивачу, не може бути підставою для відмови у сплаті аліментів тому з батьків, з яким проживає дитина. Суд вважає необхідним зазначити, що у разі сплати коштів на користь позивача на утримання дітей з призначенням платежу - аліменти може бути враховано при виконанні рішення суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач також надав довідки про доходи.

З довідок про доходи АТ «ЗЗБК ім.Ковальської» встановлено, що ОСОБА_4 працює у товаристві на посаді майстер, його дохід:

за 2021 рік становив в середньому 25800 грн. на місяць (310 311,31 грн./12);

за 2022 рік становив в середньому 9800 грн. на місяць (118 329,20 грн. / 12);

за 2023 рік становив в середньому 15600 грн. на місяць (141 134,06 грн. /9).

Згідно розрахункового листа за жовтень 2023 року ОСОБА_4 отримав 19 084,42 грн. (в тому числі нарахована допомога по тимчасовому безробіттю).

При визначенні розміру аліментів суд враховує подані довідки для визначення матеріального стану відповідача. Але довідка про доходи за 2023 рік містить досить мінливий дохід відповідача (початок року це біля 10 000 грн., останні місяці більше 20 000 грн., а жовтень до 20 000 грн.), тому при розрахунку суд виходить саме з середнього заробітку відповідача за рік. Матеріали справи не містять доказів того, що отримана заробітна плата відповідача і буде такою ж стабільною й надалі, зважаючи в тому числі й на військовий стан в країні.

Доводи відповідача про те, що він також утримує батька та матір пенсійного віку, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів того, що відповідач несе будь-які витрати на утримання матері та батька матеріали справи не містять.

Доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим несе витрати, доказів понесених інших обов`язкових витрат на своє утримання останнім також надано не було.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, так як ОСОБА_4 є їх батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_3 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дітей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 7500 грн. щомісячно.

Суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів, останній має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. А у разі, коли діти будуть проживати з платником аліментів та перебувати на його утриманні, останній може звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Позивач також наділений правом на звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, зміну способу їх стягнення.

Щодо поданих позивачкою квитанцій на придбання товарів, суд до уваги їх не приймає, оскільки на деяких квитанціях погано видно дату придбання, товари, які купуються, а з деяких вбачається, що дітям купувались не необхідні речі, а лиш додаткові солодощі (наприклад, цукерки чупа-чупс 14 жовтня 2023 року). Аліменти мають включати ті витрати, які дійсно необхідні дітям щомісячно, а не ті, які за можливості батьки можуть додатково надати.

Щодо сплати за навчання дітей, оренди квартири (з 01 жовтня 2023 року по 31 серпня 2024 рік), то в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження таких витрат з відповідачем, зважаючи, що орендуючи квартиру за певну суму коштів або влаштовуючи дитину у відповідний заклад освіти, позивач має мати згоду на покриття таких витрат відповідачем або певного розміру таких витрат. Позивачка не надала доказів того, що нею взагалі сплачуються кошти на оренду та за навчання дітей (зокрема договір на освітні послуги, послуги на харчування дітей у школі, перерахування коштів за оренду, а договір оренди поданий на польській мові). Якщо навчання дітей можливо лише платне, то матеріали справи не містять доказів того, що дітей неможливо влаштувати в інші заклади освіти на безоплатній основі. З поданого скріншоту чеку вбачається, що сплата йде за дитину ОСОБА_9 , клас 1а, за листопада на суму 294 польських злотих. Але не можливо встановити що це за витрати, їх регулярність.

Крім того, включаючи щомісячні витрати дітей на лікування (6000 грн. на місяць), позивачка не довела таких витрат: медична документація на дітей, діагнози лікарів, призначене лікування, купівля призначених ліків, оплата лікувальних процедур, тощо.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот грн.) щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 вересня 2023 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ..

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ