22 листопада 2023 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення заборгованості з заробітної плати і середньої зарплати за затримку розрахунку,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 36 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 12 жовтня 2021 року наказом за № 424-ЗВ року від 24.09.2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)» він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.
На момент звільнення відповідач заборгував їй заробітну плату в розмірі 13 487 грн. 48 коп.
За період від звільнення їй було перераховано відповідачем 05 травня 2022 року - 384 грн. 00 коп., 13 травня 2022 року 500 грн. 00 коп., 03 червня 2022 року 436 грн. 09 коп.
Просить стягнути ТОВ «Прикарпатзахідтранс» на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 36 000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати у справі.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником адвокатом Спічек Г.В. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 21.11.2023 року заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність позивача.
Представник відповідача ТОВ «Прикарпатзахідтранс» в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав.
За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача.
Заслухавши думку представника позивача адвоката Спічек Г.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Прикарпатзахідтранс» на посаді сестри медичної.
12 жовтня 2021 року наказом за № 424-ЗВ року від 24.09.2021 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.
На момент звільнення відповідачем було заборговано позивачу заробітну плату в розмірі 13 487 грн. 48 коп.
За період від звільнення позивачу перерахували 05 травня 2022 року - 384 грн. 00 коп., 13 травня 2022 року 500 грн. 00 коп., 03 червня 2022 року 436 грн. 09 коп.
Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ст. 1 Закон України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Дії відповідача порушують ст. 116 КЗпП України, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.
Однак, в день звільнення позивача 12 жовтня 2021 року відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Доказів зворотного відповідачем суду не подано.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Норма даної статті спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
Як вбачається з відомостей про застраховану особу наданими Пенсійним Фондом України, заробітна плата позивача за серпень, вересень 2021 року місяці, які передували звільненню складала по 6 000,00 гривен за кожен місяць. Середньомісячна заробітна плата складає 6000 грн. Середньомісячна заробітна плата за шість місяців, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку складає 6 000,00 гривен х6 = 36 000,00 гривен.
Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути 36 000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року).
Керуючись статтями 141, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення заборгованості з заробітної плати і середньої зарплати за затримку розрахунку задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області 27.05.1999 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Суддя Рівненського
міського суду О.Я.Тимощук