справа № 376/918/23 головуючий у суді І інстанціїБатовріна І.Г
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Овчаренком Дмитром Костянтиновичем, на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року у справі за заявою представника позивача адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Супрун І.І. у березні 2023 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, мотивуючи тим, що має намір звернутись до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зі знесенням самочинного будівництва, оскільки останній виконує будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :01:057:0085, яка відводиться у власність позивача ОСОБА_2 для обслуговування її частини будинку АДРЕСА_1 . Вказані будівельні роботи позивач ОСОБА_2 вважає самочинним, та таким, що істотно порушують будівельні норми. З метою збереження існуючого становища, просить заборонити до ухвалення судом рішення по суті спору ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вести на земельній ділянці кадастровий номер :01:057:0085 підготовчі та будівельні роботи, а також використовувати цю ділянку для отримання доступу на територію земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079, з метою проведення на цих ділянках підготовчих та будівельних робіт, а також заборонити проведення підготовчих та будівельних робіт на частині земельних ділянок :01:057:0080, :01:057:0079, а саме на смузі землі шириною 1м. уздовж межі суміжної земельною ділянки кадастровий номер :01:057:0085. В своїй заяві вказує, що обраний ним спосіб забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, співвідноситься з предметом позову, оскільки існує прямий зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року заяву представника адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про забезпечення позову - задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вести на земельній ділянці кадастровий номер :01:057:0085 підготовчі та будівельні роботи, а також використовувати цю земельну ділянку для отримання доступу на територію земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079 з метою проведення на цих ділянках підготовчих та будівельних робіт, а також заборонено проведення підготовчих та будівельних робіт на частині земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079 , а саме на смузі землі шириною 1 метр уздовж межі суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:057:0085.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Овчаренка Дмитра Костянтиновича, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що ні в письмових зверненнях заявника, ні в ухвалі про забезпечення позову не міститься посилання на існуючі ризики, факти або докази, які свідчили б, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені, на підтвердження чого є належні та допустимі докази. Вважає, що в оскаржуваній ухвалі міститься лише відсилка на висновок суду, що « на фотографіях дійсно є ознаки того, що контур нового будівництва знаходиться на близькій відстані від межі земельної ділянки позивача» без зазначення конкретних порушених норм законодавства та причино-наслідкового зв`язку з доказами понесеної заявником шкоди. Зазначає, що до початку проведення відповідачем реконструкції позивач не мала доступу до своїх стін як зі сторони будинку АДРЕСА_2 (власником якого є відповідач), так із сторони будинку АДРЕСА_1 (перебуває у власності відповідача, ОСОБА_3 та позивача), що відображено в будівельних паспортах.

Апелянт звертає увагу суду на те, що проведеними будівельними роботами не пошкоджено майно позивачки, нею не надано до суду документу, яким би були підтверджені пошкодження її житлового приміщення. Наголошує, що на момент проведення будівельних робіт житлові приміщення позивачки вже перебували у непридатному до використання стані. Вказує, що стан приміщень позивачки висновком судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз було визначено аварійним та не придатним до використання під час розгляду цивільній справі №0376/1032/14-ц.

На думку апелянта, посилання позивачки на те, що проведення будівельних робіт, створюють загрозу її житловому приміщенню не підтверджені доказами, і тому відповідач вважає, що заборона на проведення будівельних робіт є передчасною та безпідставною.

Поряд з цим, апелянт зазначає, що 28 березня 2023 року рішенням Сквирської міської ради було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки комунальної власності у власність громадянці ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,0104 га., з кадастровим номером :01:057:0085.Цим рішенням, власник земельної ділянки - територіальна громада Сквири в особі Сквирської міської ради, відмовила ОСОБА_2 в затвердженні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0104 га, так як зазначені межі земельної ділянки в технічній документації не відповідають фактичним межам, які встановлені були між співвласниками в 2003 році. Крім того, до площі визначеної земельної ділянки включено площу для загального користування, яка необхідна для сполучення земельної ділянки кадастровим номером :01:057:0079, площею 0,0308 га. місцезнаходження якої АДРЕСА_3 , яка належить Відповідачу на праві власності, на АДРЕСА_1 , оскільки таке сполучення можливе тільки по частині земельної ділянки кадастровим номером :01:057:0085.

Вказує, що враховуючи поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_2 виділялась земельна ділянка 0,0050 га. та Сквирською міською радою приймалось рішення комітету № 30/4 від 15.02.2022 року про виготовлення технічної документації площею 0,0050 га, було прийнято і рішення виконавчого комітету № 30/4 від 15.02.2022 року про присвоєння об`єкту будівництва на земельній ділянці кадастровим номером:01:057:0079, площею 0,0308 га. адреси АДРЕСА_3 .

Апелянт вважає безпідставною та незаконною заборону користування відповідачу частиною земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085 для сполучення із своєю земельною ділянкою та будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером:01:057:0079 житлового будинку, якщо власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085, Сквирська територіальна громада в особі Сквирської міської ради, не забороняє відповідачу користуватись земельною ділянкою для проведення будівельних робіт та виготовила будівельні паспорти на проведення будівництва відповідно до діючих законодавчих вимог.

Наголошує на тому, що враховуючи проведення позивачем «активних» дій по системному перешкоджанню здійснення відповідачем законної будівельної діяльності на підставі діючих дозвільних документів та базування її правових вимог на підставі захисту «гіпотетичних» прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:057:0085, вважає, що не повідомлення суду про вище зазначене юридично значиме рішення Сквирської міської ради від 28 березня 2023 року є недобросовісними діями,спрямованими на введення суду в оману.

Для всебічного та об`єктивного встановлення всіх обставин задоволення клопотання позивача про забезпечення позову, звертає увагу апеляційного суду на те, що в квітні 2023 року адміністративною комісією Сквирської міської ради позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП - за самовільне встановлення огорожі на земельній ділянці, межі якої визначені за заявою ОСОБА_2 без погодження Сквирської міської ради, кадастровий номером :01:057:0085.

Враховуючи вищезазначені обставини, апелянт вважає, що порушені права позивача відсутні, а тому не доведенні належними та допустимими доказами.Натомість оскаржувана ухвала Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року про забезпечення позову є реальним порушенням прав відповідача на здійснення діяльності з реконструкції власних приміщень на підставі законних та діючих документів.

Поряд з цим апелянт, вказуючи на постанову Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі №376/1312/22, наголошує, що це вже друга спроба позивача за останні шість календарних місяців, спрямована на перешкоджання законному будівництву відповідача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

16 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 . У вказаному відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції. При цьому зазначав, що ОСОБА_1 , вже реалізував своє право на приватизацію та забудував свою земельну ділянку на 110%, а тепер намагається захопити додаткову земельну ділянку позивача, що є прибудинковою територією приватного будинку останньої.

Наголошує, що всі порушення закону, що є підставою для забезпечення позову з посиланням на докази, що їх підтверджують, докладно викладені в заяві про забезпечення позову, суд їх оцінив і погодився з доводами у заяві. Те, що суд стисло виклав оскаржувану ухвалу, не може бути підставою для її скасування. Зазначає, що позивач не визнає рішення Сквирської міської ради від 28.03.2023 про відмову у затвердженні технічної документації та передачі у власність земельної ділянки к.н.:01:057:0085, і оскаржить його до адміністративного суду в межах 6-місячного строку позовної давності, який ще триває.

Вважає, що посилання ОСОБА_1 на рішення 10 сесії Сквирської міської ради 24 скликання від 23.09.2003є маніпуляцією, адже ОСОБА_1 знає, що дане рішення давно не діє і є скасованим.

Представник позивача звертає увагу апеляційного суду на те, що з фотографій будівництва та інструментальної геодезичної зйомки видно, що ОСОБА_1 будує єдиний комплекс будівель з єдиним фундаментом та підвалом, що займає дві ділянки, і це все один будівельний майданчик. Вказує, що підтвердженням незаконності будівництва ОСОБА_1 є те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт Сквирська міська рада не зареєструвала та повернула на доопрацювання.

На думку сторони позивача, ОСОБА_1 порушує норми ДБН щодо відстані до суміжних ділянок (мінімум 1 м.), забудувавши свої ділянки на 100% площі, не залишивши територію для обслуговування будинків і частково забудувавши ділянку для обслуговування частини будинку Позивача.

Наголошує, що ОСОБА_1 ставить позивача у дискримінаційне становище щодо можливостей використання прибудинкової території та реконструкції частини позивача у будинку. Проект забудови ділянок ОСОБА_1 унеможливлює для позивача добудову другого поверху, а також перекриває вікно першого поверху, що виходить на ділянку ОСОБА_1 . Окрім того, звертає увагу суду на те, що будівництво загрожує існуванню частини будинку позивача внаслідок опадів, що будуть стікати прямо на будинок позивача з будинку ОСОБА_1 на ділянці к.н.:01:057:0080, коли той буде добудований. Вважає, що якщо будівництво ОСОБА_1 буде завершене до задоволення позову, виконання рішення суду про перебудову буде ускладнене, якщо взагалі буде можливе.

Окрім вищевикладеного вказує, що на ділянці к.н.:01:057:0079 ОСОБА_1 побудував гараж на межі з землями загального користування. Хоча ОСОБА_4 не залишив місця для паркування автомобіля на своїй ділянці, він всеодно має можливість виїжджати з гаража одразу на землі загального користування. Надає фотографію з боку АДРЕСА_1 на підтвердження, що виїзду з гаражу ніщо не перешкоджає, також видно прохід уздовж паркану ділянки Позивача. Зазначає, що у червні 2023 року на відповідача був складений протокол за ст.152 КУпАП за влаштування на період будівництва стоянки на землях загального користування.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що на ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення за будівництво паркану, зазначає, що цей протокол наразі оскаржується в суді.

Орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу сторони позивачки в суді апеляційної інстанції становить 3 000 грн. - відзив на апеляційну скаргу та 3000,00 грн.(одне судове засідання) - за участь адвоката в судових засіданнях. Вказує, що акти виконаних робіт та підтвердження їх оплати буде надано не пізніше п`яти днів після прийняття судом рішення по суті.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив, ухвалу скасувати,заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Представник позивача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач знаходиться в процесі приватизації земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085.

Суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами :01:057:0080, :01:057:0079 належать на праві власності відповідачу, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які перевірені судом на час постановлення цієї ухвали.

З наданих позивачем фотокарток, матеріалів геодизичної зйомки слідує, що дійсно на земельних ділянках відповідача наразі здійснюється будівництво житлових будинків, які за своєї конфігурацією є 1-2 поверховими.

На цих же фотографіях дійсно є ознаки того, що контур нового будівництва знаходиться на близькій відстані від межі земельної ділянки позивача, крім того на земельну ділянку кадастровий номер :01:057:0085 виходить контур нового будівництва з земельної ділянки :01:057:0079.

Вказане оцінювалося судом першої інстанції попередньо, без категоричних висновків, оскільки підлягатиме детальній перевірці під час розгляду справи по суті.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що позов не містить в собі ознак завідомо безпідставного чи штучного, між сторонами існує повноцінний юридичний спір, на який поширюється юрисдикція суду, а запропоновані заходи забезпечення позову дійсно спрямовані на досягнення цілей, передбачених главою 10 ЦПК України, а не на втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном. Оцінюючи наявність реальної небезпеки того, що виконання можливого рішення суду буде утрудненим чи неможливим, у разі невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, суд враховував, що відповідач може продовжити будівництво житлових будинків, ввести їх в експлуатацію та відчужити на користь третіх осіб. Тому місцевий суд дійшов висновку про співмірність та належність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову у вигляді заборони здійснювати будівельні роботи, адже доцільним є їх вжиття саме на цій стадії будівельних робіт, що значно зменшить ризики виникнення нових спорів за результатом розгляду цієї справи, сприятиме процесуальній економії та повноцінному поновленню можливо порушених прав позивача.

Апеляційний суд не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову, з яким позивачка мала намір звернутися до суду, визначено усунення перешкод у користуванні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 та прибудинковою територією - земельною ділянкою кадастровий номер :01:057:0085 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти вчинити дії, а саме:

- привести земельну ділянку кадастровий номер :01:057:0085 до попереднього стану, звільнити її від будівельних матеріалів, відновити межі і верхній шар ґрунту, знести самовільно побудовані на цій земельній ділянці фундамент та стіни з бетонних блоків;

- здійснити перебудову зведеної частини будинку по АДРЕСА_1 та будинку по АДРЕСА_4 таким чином, щоб на земельних ділянках кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079 частина цих земельних ділянок, а саме смуга землі шириною 1,00 метр уздовж межі суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:057:0085, була вільною від забудови;

- привести до попереднього стану частину земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079, а саме смугу землі шириною 1,00 метр уздовж межі суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:057:0085, відновити межі і верхній шар ґрунту.

З урахуванням наведеного колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову у даній справі шляхом заборони ведення на земельній ділянці кадастровий номер :01:057:0085 підготовчих та будівельних робіт, а також використовувати цю земельну ділянку для отримання доступу на територію земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079 з метою проведення на цих ділянках підготовчих та будівельних робіт, а також заборони проведення підготовчих та будівельних робіт на частині земельних ділянок кадастрові номери :01:057:0080, :01:057:0079, а саме на смузі землі шириною 1 метр уздовж межі суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:057:0085 є обґрунтованим, необхідним та співмірним.

Апеляційним судом встановлено, що на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції земельні ділянки з кадастровими номерами :01:057:0080, :01:057:0079 належать на праві власності відповідачу, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які перевірені судом на час постановлення цієї ухвали.

На підставі дозвільних документів, а саме : будівельного паспорта і прав на початок виконання будівельних робіт на реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_1 , що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:057:0010 та :01:057:0006, виданий Сквирською міською радою сектором архітектури, містобудування та інфраструктури 16 вересня 2021 року за № 5/21 та зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) за №ВР01:6813-3118-6506-2445; будівельного паспорта і прав на початок виконання будівельних робіт на реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:057:0080, виданий Сквирською міською радою сектором архітектури, містобудування та інфраструктури 16 вересня 2021 року за № 6/21 та зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) за №ВР01: 6836-9568- 2604-3578;будівельного паспорта і прав на початок виконання будівельних робіт на будівництво двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_4 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:057:0079, виданий Сквирською міською радою сектором архітектури, містобудування та інфраструктури 16 вересня 2021 року за №7/21 та зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) за №ВР01: 6850-6546-7632-1836 відповідачем, на належних йому земельних ділянках проводяться будівельні роботи.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції земельна ділянка з кадастровим номером :01:057:0085 на будь-якому праві (власності, користування, оренди) належить позивачу матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову у даній справі, так як воно направлене на захист майбутнього права позивача, оскільки остання на час постановлення ухвали перебуває у процесі приватизації земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085 є передчасним.

Також апеляційний суд зазначає, що на час постановлення ухвали існувала та існує на даний час презумпція правомірності набуття права власності відповідача на нерухоме майно.

Право власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, забезпечення позову по забороні відповідачу та іншим особам проведення будівельних робіт, шляхом зобов`язання не здійснювати (не проводити) будь-які підготовчі чи будівельні, демонтажні, земельні роботи, на земельних ділянках, що належать відповідачу на праві власності, на підставі чинних дозвільних документів до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили може мати негативні правові наслідки, оскільки в цьому разі (в разі задоволення та накладення заборони) буде констатовано неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення такого спору по суті.

В той же час, слід прийняти до уваги, що вжиття заходів забезпечення позову, визначених позивачем, може призвести до непередбачених фінансових витрат (збитків) відповідача у відносинах з замовниками та контрагентами з будівництва, необхідності консервації об`єктів будівництва (з метою недопущення руйнації та забезпечення заходів безпеки). Тому, вжиття заходів забезпечення позову за обраним позивачем способом до встановлення судом незаконності будівництва за результатами розгляду такої справи по суті, може призвести до передчасних економічних ризиків для відповідача.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що у даній справі на час постановлення спірної ухвали судом першої інстанції позивач не зазначав про намір подання ним позову щодо визнання незаконним будівництва, яке здійснюється відповідачем.

Отже, застосування таких заходів забезпечення позову на стадії до пред`явлення позову, на думку апеляційного суду, є передчасним та не сприятиме уникненню подальших можливих спорів між сторонами.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку не є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно поза розумним сумнівом не спрямоване виключно на забезпечення цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із майбутніми позовними вимогами,які позивач має на меті заявити, є помилковими та передчасними.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Овчаренком Дмитром Костянтиновичем, на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року - задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова