Справа № 541/955/22
Номер провадження 2/541/49/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 травня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання Балко Л.П.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання заповіту недійсним,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечна Надія Павлівна,

в с т а н о в и в:

09 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійним. В обґрунтування позову, ОСОБА_1 , вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина, ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на квартиру АДРЕСА_1 . За свого життя, 04.05.2011 ОСОБА_3 склала щодо вищевказаної квартири заповіт на користь своєї падчерки, відповідачки ОСОБА_2 .. В тім позивач вважає, що зміст заповіту не відповідав дійсній волі ОСОБА_3 , котра, зі слів сусідів, вважала, що укладає договір довічного утримання. В свою чергу відповідачка своїх зобов`язань по догляду ОСОБА_3 не виконувала. На підставі вищенаведеного позивач прохав визнати недійсним оскаржуваний заповіт та стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.06.2022 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав та прохав задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.6).

За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт від 04 травня 2011 року, згідно якого вона заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідачка ОСОБА_2 , при цьому надавши право довічного проживання в цій квартирі позивачу ОСОБА_1 (а.с.8).

Сторони є спадкоємцями спірного майна.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року, визнано право власності на частину спірної квартири з огляду на положення ч.1 ст. 1241 ЦК України (а.с.9).

Позивач вказує, що йому стало відомо зі слів сусідів, що його дружина, ОСОБА_3 , складаючи заповіт, вважала, що у відповідь на це отримуватиме постійний догляд від відповідачки, тобто в силу свого хворобливого стану помилково вважала, що між сторонами укладено договір довічного утримання.

Позивач вважає, що заповіт не відповідає дійсним намірам та волі померлої.

На підставі вказаного, вбачає підстави для визнання оскаржуваного заповіту недійсним.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зауважує наступне.

За змістом, ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави недійсності заповіту.

Зокрема, за змістом ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В силу процесуального закону, доведення обставин, визначених ч.2 ст. 1257 ЦК України, покладається виключно на позивача.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд не вбачає доведеними обставини, які позивач поклав в основу свого позову. Фактично позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях.

Суд критично сприймає доводи позивача, що складення заповіту не відповідало намірам та дійсній волі ОСОБА_3 .

Зі змісту оскаржуваного заповіту вбачається, що заповідач ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку, зробила своє розпорядження на випадок своєї смерті, стосовно майна, котре було у її власності.

Так, спадкодавиця, здійснила чіткий розподіл прав стосовно квартири АДРЕСА_1 , між особами з якими перебувала у сімейних відносинах, заповівши своїй падчерці (котру виховувала з дитинства) ОСОБА_2 право власності на відповідну квартиру, з умовою довічного проживання у ній її майбутнього чоловіка, ОСОБА_1 .

Позивач посилаєте на те, що спадкодавця помилялася щодо фактичних обставин правочину, зокрема його правової природи. Разом з тим, достатніх доказів на підтвердження цього, позивач не надав, фактично, дане твердження є не що іншим, як припущення. Тож, судом не встановлено, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення

Будь-яких відомостей, що свідчили б про хворобливий стан заповідача в момент складення заповіту, котрий би мав істотний вплив на волевиявлення спадкодавця, суду не надано.

Доводи позивача, щодо того, що відповідачка не здійснювала своїх обов`язків по догляду спадкодавиці, не ґрунтуються на законі, так як заповіт належать до односторонніх правочинів, тобто тих правочинів, що створюють обов`язки лише для особи, яка його вчинила (ч.3 ст. 202 ЦК України). Тобто, такий правочин не породжував у відповідачки жодних обов`язків на користь заповідача.

Таким чином, фактично позов є наслідком незгоди позивача з волею заповідача, що не належить до підстав для визнання заповіту недійсним, визначених ст. 1257 ЦК України.

За вказаних обставин, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 81, 141; 258; 264; 265;354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 04 травня 2011 року ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Наконечною Надією Павлівною за реєстровим № 720.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 18.05.2023.

Суддя О. А. Городівський