КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/8186/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковбасюк О.О.
провадження №22-ц/824/7011/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «2х2 Фінанс», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсними договорів та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

- визнати недійсним Договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №147/П/55/2006-840 від 26.12.2006 та пов`язаного з ним договору іпотеки від 26.12.2006, зареєстрованого в реєстрі за №5064;

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу №610 від 16.03.2021, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57100681 від 16.03.2021;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57100681 від 16.03.2021 щодо реєстрації Договору купівлі-продажу №610 від 16.03.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №147/П/55/2006-840 від 26.12.2006 року порушує його права, оскільки за своєю правовою природою є не договором уступки прав вимоги (цесії), а договором факторингу.

Зазначав, що зміст цього правочину суперечить вимогам чинного законодавства, що регулюють суспільні правовідносини у сфері договорів цесії, у зв`язку з чим такий договір має бути визнаним недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України.

Обґрунтовуючи необхідність визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 26.12.2006 року, позивач зазначав, що цей договір є похідним від договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, тобто має бути визнаним недійсним на підставі того, що його недійсність випливає із недійсності договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту.

Необхідність визнання недійсним Договору купівлі-продажу №610 від 16.03.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», обґрунтовується його фіктивністю, оскільки сторони цього договору діяли недобросовісно, а їхні дії були спрямовані на подальше уникнення повернення сторін у попередній стан.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №147/П/55/2006-840 від 26.12.2006 та пов`язаного із ним договору іпотеки від 26.12.2006, зареєстрованого в реєстрі за №5064.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу №610 від 16.03.2021, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57100681 від 16.03.2021.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57100681 від 16.03.2021 щодо реєстрації Договору купівлі-продажу №610 від 16.03.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.

Здійснено розподіл судових витрат.

У задоволенні клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що сторонами під час укладення договору іпотеки від 26.12.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №5064, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА», були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено в нотаріальній формі. Також, приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію у відповідності до Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, затвердженого порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зауважує, що приватним нотаріусом було здійснено всебічну перевірку законності та переліку документів, що були подані у відповідності до положень договорів та законодавства України на наявність підстав для відмови в проведенні державної реєстрації обтяження на нерухоме майно, у зв`язку з чим був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертає увагу суду, що купівля продаж нерухомого майна здійснюється на підставі двостороннього правочину (договору), сторонами якого є Продавець та Покупець, до якого переходять права на певний об`єкт нерухомого майна, в даному випадку квартири АДРЕСА_1 .

Тобто, сторонами під час укладення вказаного договору купівлі продажу нерухомого майна були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено в нотаріальній формі. Також, приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію у відповідності до Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, затвердженого порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Зазначає, що приватним нотаріусом було здійснено всебічну перевірку законності та переліку документів, що були подані у відповідності до положень договорів та законодавства України на наявність підстав для відмови в проведенні державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомості, у зв`язку з чим був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сторонами під час укладення договору відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Також, первісним кредитором у зобов`язанні були передані ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для виконання боржником своїх зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено повідомлення боржника (позивача) про укладення договору права вимоги та відступлення прав за кредитним та іпотечним договором до нового Кредитора.

Крім того, сторонами під час укладення вказаного договору відступлення права вимоги були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Також, первісним кредитором у зобов`язанні були передані ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є. важливою для виконання боржником своїх зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено повідомлення боржника (позивача) про укладення договору права вимоги та відступлення прав за кредитним та іпотечним договором до нового Кредитора.

Якщо говорити про випадки, коли заміна кредитора не допускається, то кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Законні заборони встановлені у ст.515 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Для здійснення реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , ТОВ «ФК« ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було надано державному реєстратору всі необхідні документи для вчинення реєстраційних дій, а саме:

- Оригінал Кредитного договору.

- Оригінал Іпотечного договору.

- Оригінал Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

- Звіт про оцінку майна.

- Вимога про усунення порушень,

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, ТОВ «ФК -ДОВІР» ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «2X2» надано державному реєстратору всі необхідні документи для реєстрації права власності па вище вказане нерухоме майно у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Також, право вимоги від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було передано у відповідності до норм юридичних конструкцій укладення договорів вказаних категорій, що передбачені цивільним законодавством України, в подальшому ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, який був проданий ТОВ «2X2 ФІНАНС», про що сформовані в даній апеляційній скарзі юридичні положення з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права Подільським районним судом міста Києва під час розгляду справи про визнання вказаних договорів недійсними, і Сторонами під час укладення договору відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року та договору купівлі - продажу квартири від 16.03.2021 року було дотримано всі юридичні аспекти, а також істотні умови, встановлені до даних видів Договорів. Тобто, договори за своєю конструкцією відповідають нормам чинного законодавства України та Сторонами вчинені всі дії з метою укладення та виконання умов даних договорів.

В свою чергу, рекомендованим повідомленням про вручення за №542 підтверджується отримання ОСОБА_1 вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення, та у випадку невиконання зобов`язань про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Договорів та нормативно правових актів України.

Вказує, що у зв`язку з невиконанням позивачем вимоги про усунення порушення, 16.03.2021 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у відповідності до положень/умов Кредитного договору та Договору іпотеки, враховуючи норми ст.38 Закону України «Про іпотеку», було звернуто стягнення на Предмет іпотеки, а саме, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було відчужено право власності на квартиру номер АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Звертає увагу суду, що ч.2 ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації.

Підсумовуючи вищевказане зазначає, що для реєстрації права власності на іпотечне майно, Заявник (Іпотекодержатель) має надати державному реєстратору такі документи:

- документи, що підтверджують виникнення, перехід прав на нерухоме майно - Договір іпотеки.

- завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень.

- документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником вимогу про усунення порушень.

Також, порядком про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений вичерпний перелік документів, які необхідно надати державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності.

ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» для здійснення реєстрації права власності на квартиру номер АДРЕСА_1 було надано державному реєстратору на виконання ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127, такі документи, а саме:

- Оригінал Кредитного договору.

- Оригінал Іпотечного договору.

- Оригінал Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

- Звіт про оцінку майна.

- Вимога про усунення порушень.

Таким чином, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» надало всі документи, які передбачені ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень», а також Порядком здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 для реєстрації права власності на нерухоме майно.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, на підставі Договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та перевірки поданих заявником документів, з дотриманням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Приватним нотаріусом було прийнято законне рішення про державну реєстрацію права власності.

На підставі ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «ФК «ДОВіРа ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено купівлю - продаж нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Нотаріусу були надані всі документи з метою здійснення реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку з чим було внесено запис в Єдиний державний реєстр прав власності на нерухоме майно. Нотаріусом здійснено всі дії, передбачені цивільним законодавством, а також інструкціями про здійснення нотаріальних дій під час здійснення юридично значимих дій з метою купівлі - продажу вищезазначеного нерухомого майна, права власності за яким було передано від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ТОВ «2X2 ФШАНС».

Стосовно тверджень Подільського районного суду міста Києва з посиланням на юридичну позицію позивача про те, що обґрунтовуючи необхідність визнання недійним Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 26.12 2006 року, позивач зазначив, що цей договір є похідним від договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, тобто має бути визнаним недійсним на підставі того, що його недійсність випливає із недійсності договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту, то ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не погоджується з даними твердженнями,

Так, визнаючи недійсним договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги на іпотечне майно перейшло від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», Подільський районний суд міста Києва вказує на відсутність підтвердження здійснення оплати за передачу права вимоги за кредитними Договорами на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до даної апеляційної скарги надає підтвердження здійснення оплати за відступлення права вимоги за кредитними договорами (Додаток 11).

Отже, якщо право вимоги підступається «за номінальною вартістю» без стягнення додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України)» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968116, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі № 910/1373.1/18, постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 916/144/17, від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, від 11.12.2019 у справі № 127/8772/17-ц).

Також зазначає, що Договір відступлення права вимоги № GL3N415722 від 21.04.2020 року, що укладений між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «КВ «НАДРА», був укладений на підставі діючої конъюктури ринку ціноутворення вартості непрацюючих кредитів ПАТ «КБ «НАДРА», про що здійснено погодження з профільними департаментами ПАТ «КБ «НАДРА» та ФГВФО, на підставі чого укладено вищезазначений Договір відступлення права вимоги.

Тобто, укладаючи вказаний договір, в ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не було на меті здійснення фінансування господарської діяльності ПАТ «КБ «НАДРА», а вказаний правочин укладено на підставі загальних ринкових цін, що склались в банківському секторі на перелічені в договорі права вимоги на непрацюючі кредити. Узагальнюючи вказані твердження, можна зробити висновок, що вказані правовідносини відносяться до категорії відступлення права вимоги, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.

Вважає за необхідне зазначити, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка була видана 11.05.2017 року, та діяла до 09.06.2020 року.

Також варто звернути увагу на твердження Подільського районного суду міста Києва, про те, що при укладенні Договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а також ТОВ «2X2 ФІНАНС» діяли с фіктивними намірами, а їх дії були спрямовані на подальше уникнення повернення сторін у попередній стан. Дане твердження формує конструкцію, що не відповідає конструкціям та механізмам, які передбачає цивільне законодавство України з метою можливості продажу фізичними та юридичними особами нерухомості на території України.

Тобто, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у зв`язку з наявністю заборгованості Боржника в розмірі 118 000 доларів США було звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу даного майна ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Позивач був ознайомлений та погодився з усіма умовами кредитного договору шляхом підписання основного та додаткових договорів, відтак взяв на себе усі ризики, які виникають через невиконання обов`язків за договорами.

Вказані вище обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не встановлено в повному обсязі обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вважав, що зобов`язання за оспорюваними договорами, тобто за Договором про відступлення прав вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а також за Договором купівлі-продажу №610 від 16.03.2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2х2 Фінанс», є похідними від основного зобов`язання, яке виникло на підставі Кредитного договору №147/П/55/2006-840, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА» 26.12.2006 року, тобто на підставі первісного договору, укладеного між фізичною та юридичною особою.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 26 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА» укладено кредитний договір № 147/П/55/2006-840.

Відповідно до п.п.1.1 та 1.4 кредитного договору відповідач ПАТ «КБ «НАДРА» зобов`язався надати грошовий кредит позивачу на суму в розмірі 118 000 тисяч доларів США зі строком користування до 27.12.2021 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем ПАТ «КБ «НАДРА» укладено договір іпотеки від 26.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А., зареєстрований в реєстрі за №5064.

Відповідно до іпотечного договору позивачем, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, передано відповідачу ПАТ «КБ «НАДРА» в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,50 кв.м.

На підставі договору №GL3N415722 від 21.04.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №615, право вимоги за кредитним договором передано відповідачем ПАТ «КБ «НАДРА» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно цього договору ПАТ «КБ «НАДРА» відступає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за низкою кредитних договорів та іпотечних договорів, що з ними пов`язані, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуває права вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до відповідних позичальників та заставодавців, поручителів, у тому числі і до позивача.

Крім того, 16.03.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 ФІНАНС» укладено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 610, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., на підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57100681 від 16.03.2021 12:00:08.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 512, частини третьої статті 656 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За ст.ст.526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України. При цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Позивач не надав жодних підтверджень виконання ними обов`язку за кредитним Договором №147/ГІ/55/2006-840 від 26.12.2006 року та пов`язаним з ним договором іпотеки.

Відповідно до ст.ст.610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст.509 ЦК України - в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.525 ЦК України - одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Також п.4 ст.631 ЦК України прямо визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, позивач не виконуючи умови кредитного договору та пов`язаного з ним договору іпотеки намагається у спосіб скасування договору відступлення прав вимоги затягнути процес виконання своїх зобов`язань як боржника перед Кредитором.

Слід також зазначити, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка була видана 11.05.2017 року та діяла до 09.06.2020 року.

Закон України «Про іпотеку» встановлює порядок продажу предмету іпотеки третій особі в позасудовому порядку. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було реалізовано вказане право шляхом продажу предмету іпотеки ТОВ «2X2 ФІНАНС» у зв`язку з наявністю заборгованості боржника перед кредитором. Між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «2X2 ФІНАНС» було укладемо Договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 перейшло до ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

За ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. Від дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Дії щодо продажу предмета Іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.5.1. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у випадку порушення Іпотекодавцем будь - яких зобов`язань за цим Договором або якщо гарантії та запевнення, надані іпотекодержателю, не відповідають дійсності.

Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах передбачених договором Іпотеки.

Іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет Іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

Договір Іпотеки від 26.12.2006 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА» містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем будь - якій особі.

Згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю -права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація права власності (спеціального майнового права) на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

- за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність (набуття спеціального майнового права іпотекодержателем);

- за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

За ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст.38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

У відповідності до вищевказаних норм, Іпотекодержатель, у випадку невиконання зобов`язань за основним Договором, може реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет Іпотеки. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було направлено на адресу позивача вимогу з попередженням про продаж предмета іпотеки у відповідності до положень Іпотечного договору та законодавства України, у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором №147/П.55.2006-84-0 від 26.12.2006 року, правонаступником прав та обов`язків за яким є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі договорів про відступлення прав вимоги від 21.04.2020 року №GL3N415722.

Отже, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було виконано всі вимоги, передбачені Іпотечним договором від 26.12.2006 року та законодавства України з метою реалізації предмета іпотеки у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, (Кредитний договір №147/П.55.2006-840 від 26.12.2006 року, що був укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та позивачем, права за яким перейшли до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з моменту укладення договорів про відступлення прав вимоги).

Зокрема, положеннями статті 35 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекоцавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено, що вимогу направляє іпотекодержатель, а іпотекодавець повинен її виконати протягом 30 днів з дня отримання, якщо хоче уникнути звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Крім того, варто зазначити, що Цивільний кодекс України встановлює загальний порядок та формує конструкцію взаємовідносин між сторонами під час укладення договору. Також, законодавством України визначений вичерпний перелік підстав у зв`язку з чим правочин може бути визнано недійсним або нікчемним.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу,

За ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд в своєму рішенні зазначає, що договір іпотеки від 26.12.2006 року пов`язаний з оспорюваним договором про уступку прав вимоги, а тому вказує на те, що позовна вимога про визнання такого договору іпотеки є обґрунтованою та підлягає задоволенню, проте, вказане твердження не знайшло свого відображення в резолютивній частині судового рішення.

Варто зауважити, що ЦК України встановлює вичерпний перелік істотних умов, які повинні бути включені до договору, та яких сторони повинні дотримуватись під час укладення договору іпотеки, а саме, Договір укладають після досягнення згоди за всіма істотними умовами. До істотних умов іпотечного договору належать:

1) зміст договору та розмір основного зобов`язання.

2) строк договору і порядок його виконання.

3) предмет договору (опис предмета іпотеки повинен бути достатнім для його ідентифікації та/або містити його реєстраційні дані). У разі іпотеки земельної ділянки або права користування нею обов`язково має бути зазначено її цільове призначення.

4) обов`язково в договорі має бути вказано реквізити сторін, а саме:

- для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

- для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, сторонами під час укладення договору іпотеки від 26.12.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №5064, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «НАДРА», були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено в нотаріальній формі. Також, приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію у відповідності до Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, затвердженого порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приватним нотаріусом було здійснено всебічну перевірку законності та переліку документів, що були подані у відповідності до положень договорів та законодавства України на наявність підстав для відмови в проведені державної реєстрації обтяження на нерухоме майно, у зв`язку з чим був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Купівля продаж нерухомого майна здійснюється на підставі двостороннього правочину (договору), сторонами якого є продавець та покупець, до якого переходять права на певний об`єкт нерухомого майна, в даному випадку квартири АДРЕСА_3 .

ЦК України встановлює вичерпний перелік істотних умов, які повинні бути включені до договору, та яких сторони повинні дотримуватись під час укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, предмет, вартість та строк. Предметом договору можуть виступати будівля, споруда, квартира, нежитлове приміщення, а також інше нерухоме майно.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

За статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст.181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча і однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні договору купівлі - продажу нерухомого майна у відповідності до законодавства України, сторони зобов`язані погодити предмет, ціну та строк договору.

Тобто, сторонами під час укладення вказаного договору купівлі продажу нерухомого майна, були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено в нотаріальній формі. Також, приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію у відповідності до Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, затвердженого порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Приватним нотаріусом було здійснено всебічну перевірку законності та переліку документів, що були подані у відповідності до положень договорів та законодавства України на наявність підстав для відмови в проведені державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомості, у зв`язку з чим був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, якщо обома сторонами договору є суб`єкти господарювання, такий договір буде вважатися господарським, а згідно з ч.3 ст.180 ГКУ, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Варто також зауважити, що сторонами під час укладення договору відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Також, первісним кредитором у зобов`язанні були передані ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для виконання боржником своїх зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено повідомлення боржника (позивача) про укладення договору права вимоги та відступлення прав за кредитним та іпотечним договором до нового Кредитора.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Уступка права вимоги здійснюється на підставі двостороннього правочину (договору), сторонами якого є первісний кредитор, який передає права, та новий кредитор, якому передаються права.

ЦК України не встановлює окремого переліку істотних умов для договору про відступлення права вимоги. Тому під час укладення вказаного договору необхідно керуватись загальними положеннями цивільного та господарського законодавства щодо істотних умов договору, а також спеціальним правовим регулюванням, яке буде застосовуватись до конкретного договору відступлення права вимоги, що залежить від умов оплати за права.

Особливості уступки права вимоги викладені у ст.ст.512 - 519 ЦК України. Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі - продажу.

Відтак, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст.ст.512 - 519 ЦК України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, якщо обома сторонами договору є суб`єкти господарювання, такий договір буде вважатися господарським, а згідно з ч.3 ст.180 ГКУ, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Отже, сторонами під час укладення вказаного договору відступлення права вимоги були дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинений у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Також, первісним кредитором у зобов`язанні були передані ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»» документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для виконання боржником своїх зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ФК» «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено повідомлення боржника (позивача) про укладення договору права вимоги та відступлення прав за кредитним та іпотечним договором до нового Кредитора.

Якщо говорити про випадки, коли заміна кредитора не допускається, то кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Законні заборони встановлені у ст.515 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15.

Згідно зі ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат», договори про відчуження та заставу майна, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При посвідченні договорів про відчуження або заставу житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна.?

У разі наявності заборони договір про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише за згодою кредитора і набувача на укладення такого договору.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. Глави 2 пункту 1 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.

Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором. договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки: рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.?

Перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1- 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права їх обтяжень проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Для здійснення реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ТОВ «ФК« ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було надано державному реєстратору всі необхідні документи для вчинення реєстраційних дій, а саме:

- Оригінал Кредитного договору.?

- Оригінал Іпотечного договору.

- Оригінал Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

- Звіт про оцінку майна.

- Вимога про усунення порушень,

ТОВ «ФК -ДОВІРА» ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «2X2» надано державному реєстратору всі необхідні документи для реєстрації права власності на вище вказане нерухоме майно у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Право вимоги від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було передано у відповідності до норм юридичних конструкцій укладення договорів вказаних категорій, що передбачені цивільним законодавством України, в подальшому ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, який був проданий ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Рекомендованим повідомленням про вручення за №542 підтверджується отримання ОСОБА_1 вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення, та у випадку невиконання зобов`язань про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Договорів та нормативно правових актів України.

За ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з невиконанням позивачем вимоги про усунення порушення 16.03.2021 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у відповідності до положень/умов Кредитного договору та Договору іпотеки, враховуючи норми ст.38 Закону України «Про іпотеку», було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було відчужено право власності на квартиру номер АДРЕСА_1 на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Частиною 2 ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації.

Для реєстрації права власності на іпотечне майно, заявник (Іпотекодержатель) має надати державному реєстратору такі документи:

- документи, що підтверджують виникнення, перехід прав на нерухоме майно - Договір іпотеки.

- завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень.

- документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником вимоги про усунення порушень.

Також, порядком про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений вичерпний перелік документів, які необхідно надати державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності.

ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» для здійснення реєстрації права власності на квартиру номер АДРЕСА_1 було надано державному реєстратору на виконання ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127, такі документи, а саме:

- Оригінал Кредитного договору.

- Оригінал Іпотечного договору.

- Оригінал Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

- Звіт про оцінку майна.

- Вимога про усунення порушень.

Отже, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» надало всі документи які передбачені ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень», а також Порядком здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 для реєстрації права власності на нерухоме майно.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, на підставі Договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та перевірки поданих заявником документів, з дотриманням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Приватним нотаріусом було прийнято законне рішення про державну реєстрацію права власності.

На підставі ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було здійснено купівлю - продаж нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Нотаріусу були надані всі документи з метою здійснення реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку з чим було внесено запис в Єдиний державний реєстр прав власності на нерухоме майно. Нотаріусом здійснено всі дії, передбачені цивільним законодавством, а також інструкціями про здійснення нотаріальних дій під час здійснення юридично значимих дій з метою купівлі - продажу вищезазначеного нерухомого майна, права власності за яким було передано від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ТОВ «2X2 ФШАНС».?

Визнаючи недійсним договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги на іпотечне майно перейшло від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», Подільський районний суд міста Києва вказує на відсутність підтвердження здійснення оплати за передачу права вимоги за кредитними Договорами на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до апеляційної скарги надало підтвердження здійснення оплати за відступлення права вимоги за кредитними договорами.

За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, якщо право вимоги підступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України)» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968116, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі №910/1373.1/18, постанови Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №916/144/17, від 19.11.2019 року у справі №924/1014/18, від 11.12.2019 року у справі №127/8772/17-ц).

Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;

д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

Правового висновку у сфері застосування права, зазначеного у попередньому абзаці, дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16.

Договір відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року, що укладений між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ПАТ «КВ «НАДРА», був укладений на підставі діючої кон`юктури ринку ціноутворення вартості непрацюючих кредитів ПАТ «КБ «НАДРА», про що здійснено погодження з профільними департаментами ПАТ «КБ «НАДРА» та ФГВФО, на підставі чого укладено вищезазначений Договір відступлення права вимоги.

Отже, укладаючи вказаний договір, в ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не було на меті здійснення фінансування господарської діяльності ПАТ «КБ «НАДРА», а вказаний правочин укладено на підставі загальних ринкових цін, що склались в банківському секторі на перелічені в договорі права вимоги на непрацюючі кредити. Узагальнюючи вказані твердження, можна зробити висновок, що вказані правовідносини відносяться до категорії відступлення права вимоги, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.

Слід також зазначити, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №GL3N415722 від 21.04.2020 року була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка була видана 11.05.2017 року та діяла до 09.06.2020 року.

Також варто звернути увагу на твердження Подільського районного суду міста Києва, про те, що при укладенні Договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а також ТОВ «2X2 ФШАНС» діяли с фіктивними намірами, а їх дії були спрямовані на подальше уникнення повернення сторін у попередній стан. Дане твердження формує конструкцію, що не відповідає конструкціям та механізмам, які передбачає цивільне законодавство України з метою можливості продажу фізичними та юридичними особами нерухомості на території України.

Таким чином, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у зв`язку з наявністю заборгованості боржника в розмірі 118 000 доларів США (сто вісімнадцять тисяч доларів США), було звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу даного майна ТОВ «2X2 ФІНАНС».

Позивач був ознайомлений та погодився з усіма умовами кредитного договору шляхом підписання основного та додаткових договорів, відтак взяв на себе всі ризики, які виникають через невиконання обов`язків за договорами.

Вказані вище обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на те, що судом не було встановлено в повному обсязі обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: