Справа №333/1158/23
Пр. №2/333/1386/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, який обґрунтовує наступним.

Він з 07.06.2008 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (відповідачкою по справі). Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно витягів з реєстру територіальної громади Позивач та двоє малолітніх зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року Відповідач покинула своїх малолітніх синів з батьком та виїхала до Чехії, про що свідчить карта побуту НОМЕР_6 в якій зазначено про працевлаштування 25.072019 видана в місті Ліберець 26.09.2022 р.

24.02.2022 в Україні оголошено військовий стан та у час коли тривають артобстріли та ракетні удари в м. Запоріжжі та Запорізькій області Відповідач не виявила бажання забрати своїх синів у безпечне місце, а саме до Чехії та проживати разом з ними.

Весь цей час з 2019 по 2023 роки Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я своїх синів, їх емоційний та психологічний стан, не займається їх вихованням.

Відповідачка не має наміру змінювати модель поведінки та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх синів. Позивач в свою чергу не відмовляється від синів, проживає з ними разом та виховує їх самостійно.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 на малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_2 , який самостійно виховує дітей, аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення повноліття.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2023 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце слухання справи повідомлялась шляхом направлення на електронну адресу судових повісток. Направлені судові повістки на адресу проживання в Україні повернулися без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». З електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_8 надійшов відзив від імені відповідачки про визнання позову. Даний відзив не підписаний електронним підписом відповідачки, тому суд критично ставиться до даного відзиву, оскільки він не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України.

Представник третьої особи: Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, в судове засідання 08.11.2023 р. не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, з урахуванням наданого органом опіки та піклування висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими та іншими доказами, заслухавши позивача, представника третьої особи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

З 07.06.2008 р. сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 . В цьому шлюбі у подружжя ОСОБА_5 народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/6747/23 від 25.10.2023 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, ухвалено: шлюб, зареєстрований 07.06.2008 року, Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 131, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , - розірвати. Наразі вищевказане судове рішення ще не набуло законної сили.

Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, ОСОБА_6 , пояснила, що вона є матір`ю позивача та свекрухою відповідачки. Її невістка ОСОБА_2 , яка за освітою інженер, в зв`язку з відсутністю в Україні роботи та необхідністю заробити гроші, в серпні 2021 р. поїхала до Чехії на заробітки, плануючи пробути там три місяці. Після того, як вона працевлаштувалася в Чехії, вона домовилася про продовження строку перебування в цій країні ще на два роки. Коли почалася війна в Україні, свідок ОСОБА_6 разом з матір`ю відповідачки ОСОБА_8 та їх онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поїхали до відповідачки в Чехію. Оскільки за місцем проживання відповідачки, не було місця для їх проживання, вони з дітьми мешкали в іншому місці, отримували державну допомогу як біженці, а ОСОБА_2 до них періодично приїжджала. В Чехії вони перебували з 06.03.2022 р. по 14.07.2022 р., потім свідок разом з матір`ю відповідачки ОСОБА_8 та їх онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернулися до України, оскільки вже не було де жити їм, а відповідачка не забрала дітей, щоб мешкати разом. До теперішнього часу ОСОБА_2 продовжує перебувати в Чеській республіці. Діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають з їх батьком та перебувають на його утриманні. Періодично діти спілкуються з матір`ю через Вайбер . Наразі матеріальну допомогу на утримання дітей, невістка ОСОБА_2 не надає. Відносини між сторонами по справі нормальні, вони періодично спілкуються.

Допитана в якості свідка, за клопотання позивача, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Позивач є її зятем. Її донька ОСОБА_2 вже протягом двох років перебуває на заробітках в Чеській Республіці. Вона говорила свідку, що вимушена була поїхати на заробітки, оскільки в сім`ї не вистачало коштів. Діти сторін по справі проживають зі своїм батьком в Запоріжжі. В березні 2022 р., в зв`язку з початком війни, задля забезпечення своїх життя та здоров`я, свідок зі своєю свахою та їх онуками виїхали до Чехії. Її донька мешкає в помешканні з іншими чужими людьми, постійно перебуває на роботі, тому вони з дітьми мешкали в іншому місці, а вона до них приїжджала за можливості. Оскільки відповідачка так і не змогла організувати, щоб її діти мешкали разом з нею, свідок зі свахою та онуками повернулися до України, де малолітні сини сторін по справі продовжують мешкати з батьком та перебувати на його утриманні. Також свідок та інша бабуся допомагають матеріально утримувати дітей: купують одяг тощо. Діти з матір`ю спілкуються в телефонному режимі, періодично (на день народження, тощо) вона пересилає дітям кошти на різні смаколики. Належним чином відповідачка своїх дітей не утримує.

Малолітній син сторін по справі - ОСОБА_4 , 2010 р.н., в судовому засіданні пояснив, що навчається у 8-му класі. Йому батько повідомив, що в судовому порядку вирішується питання про позбавлення його мами батьківських прав відносно нього та його брата. З яких причин виникло це питання, він не знає. Мама ще до війни поїхала на заробітки в Чехію. Він та його брат мешкають зі своїм батьком в м. Запоріжжі. Їх мама періодично спілкується з ними в телефонному режимі, вони вітають один одного з днем народження, дарують один одному подарунки. Вона в нього питала, чи бажають вони мешкати з нею. Мама не хоче повертатися до України, боїться війни. В 2022 р. вони їздили до мами та жили певний час в Чехії. Мама приїздила у вихідні дні до них, купувала їм їжу, одяг, вони разом гуляли. Йому подобалося проводити час з мамою, він сумує за нею. В неї не було можливості залишити їх біля себе в Чехії.

Малолітній син сторін по справі - ОСОБА_3 , 2009 р.н., в судовому засіданні пояснив, що його мама ОСОБА_2 виїхала на заробітки в Чехію, де перебуває до теперішнього часу. Він періодично переписується з мамою в телефонному режимі, рідко телефонують один одному, бо мама постійно на роботі. Мама цікавиться його життям. Вона працює по контракту в Чехії, тому не може повернутися до України. В зв`язку з початком війни, в березні 2022 р., їх батько зв`язався з мамою в телефонному режимі, і вони разом вирішили, що ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_4 з їх бабусями приїдуть до мами в Чехію. Деякий час в 2022 р. вони жили в Чехії, він та його брат з бабусями мешкали в готелі. Мама зустріла їх на вокзалі. Коли вони жили в Чехії, мама купували їм їжу, одяг, ходила у вихідні дні з ними на прогулянки. Потім він з братом та бабусями повернулися в Україну. Йому подобається мешкати в Україні. За мамою сумує. Хотів би мешкати разом з мамою в Чехії, але в неї не вистачає коштів, щоб орендувати житло та жити з ними в Чехії. Коштів на їх утримання, батьку вона мало надає.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, місце проживання позивача та його малолітніх синів зареєстровано за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного 29.05.2023 р. працівниками Відділу по Комунарському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради, на час обстеження вдома перебували ОСОБА_1 зі своїми малолітніми синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_1 , матір дітей в 2021 р. поїхала на заробітки в Чехію, де продовжує мешкати, вихованням дітей не займається та не утримує їх, в зв`язку з чим вирішується питанням про позбавлення її батьківських прав. За результатами обстеження, умови проживання дітей добрі, створені належні умови для їх виховання та розвитку.

З характеристики позивача за місцем роботи, довідки Пенсійного Фонду України форми ОК-7, вбачається, що останній працює та має постійний дохід. З 07.09.2020 р. працює в компанії ТОВ «Аптека-Магнолія» менеджером з транспортної логістики, за місцем роботи характеризуються позитивно, зарекомендував себе відповідальним, кваліфікованим працівником.

Відповідно до витягів з реєстру Відповідно до витягу з сайту Судова влада України та інформації, яка міститься публічному доступі на цьому сайті, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №333/7649/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському районі про визначення місця проживання дітей. Наразі дана цивільна справа не розглянута.

Позивачем надані письмові документи (а.с. 8-10) викладені іноземною мовою, їх переклад суду не надано, тому суд визнає їх неналежними доказами у справі.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, наданий висновок від 07.09.2023 р. щодо розв`язання даного спору, в якому зазначено наступне. «…Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Наразі наявна інформація про ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання дітей, які проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено, що умови задовільні, для хлопців відведено окрему кімнату, яку облаштовано всіма зручностями для їх виховання, розвитку та відпочинку. З дітьми була проведена бесіда, в ході якої вони повідомили, що мати працює за кордоном, розмовляє за можливості з ними через мобільні додатки, скидала гроші на подарунок та за їх проханням. Знають, що батько звернувся до суду, бо, з його слів, так треба, на питання щодо суті позовних вимог - зміст їх вони не розуміють. На початку війни діти виїжджали за кордон у супроводі бабусь (по лінії матері та по лінії батька) за місцем перебування матері, проте проживали окремо (через те, що житло матері не пристосоване для проживання). З матір`ю діти проводили час, прогулювались містом, відвідували розважальні заклади.

Відповідно до довідки Запорізької спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземної мови №7 ЗМР від 19.05.2023р. №01-22/279, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчаються в школі з 01.09.2015 року, з 2021 року їхня мати, ОСОБА_2 , школу й батьківські збори не відвідувала, з класними керівниками та викладачами з приводу їх навчання та поведінки синів - не спілкувалась.

Відповідно копій декларацій про вибір лікаря, який надає первинну допомогу №0001-6966-05АО та №0001-РЗТ6-05АО, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримують медичну допомогу у лікаря ОСОБА_9 , дата подання декларації 03.08.2022 рік, законним представником зазначений батько ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву від матері ОСОБА_2 щодо задоволення позову про позбавлення її батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та розгляду справи без її участі, без її підпису, датоване 28.03.2023 року.

Вся наявна інформація не свідчить про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, діючи в інтересах неповнолітніх, керуючись ст. 19, 141, 153, 164, 171 Сімейного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , відносно її дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Із заявлених позивачем та досліджених судом доказів вбачається, що за спільним подружнім рішенням сторін у справі, відповідачка поїхала на заробітки до Чеської Республіки, а діти залишилися мешкати з батьком. При цьому сімейні відносини між сторонами по справі та їх дітьми не припинилися: вони продовжили спілкуватися в телефонному режимі, обмінюватися інформацією відносно один одного, вітати зі святами, вирішувати спільно сімейні питання, як то наприклад: вимушений переїзд дітей та матерів сторін у Чеську Республіку в 2022 р. тощо. З пояснень свідків та малолітніх дітей сторін вбачається, що відповідачка систематично виявляє свій материнський інтерес до своїх дітей: спілкується з дітьми, вітає їх зі святами, дарує подарунки, утримувала дітей під час перебування їх в Чеській Республіці, проводила дозвілля з ними. В силу певних життєвих обставин: перебування в іншій країні, відсутність власного житла, складний графік роботи, проживання в умовах, не дуже придатних для проживання дітей, відповідачка не змогла забезпечити умови, щоб діти залишилися мешкати з нею в Чеській Республіці.

Посилання позивача, що відповідачка не утримує дітей не підтверджено належними доказами. Свідки пояснили, що відповідачка пересилає незначні гроші дітям, які також зазначили цю обставину. При цьому суд вважає, що свідки, які не мешкали зі сторонами по справі, та діти сторін, в силу свого віку, не можуть в достатній мірі знати, за які кошти утримуються малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Суд, враховує при цьому, в тому числі, зазначені дітьми обставини, що відповідачка в значній мірі утримувала їх під час перебування в Чеській Республіці. Достовірних, беззаперечних доказів заявленої позивачем обставини, що відповідачка свідомо не утримує протягом тривалого часу своїх дітей, суду не надано.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Належних та допустимих доказів того, що матір дітей є особливо неблагонадійна та спілкування з ним суперечить інтересам дітей матеріали справи не містять.

При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася особа, відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав, офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.

З досліджених судом доказів вбачається, що в сімейних відносинах між матір`ю ОСОБА_2 та її малолітніми синами, є проблемні питання (значна віддаленість місця проживання дітей від місця проживання матері, які сумують за матір`ю та не можуть часто зустрічатися з нею, пасивність матері у вирішенні цієї проблеми), при цьому вбачається, що відповідачка проявляє турботу про своїх дітей, інтерес до їх життя, спілкується з ними, а діти люблять та сумують за нею. Тобто, відповідачка не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Отже, позивачем не дано суду належних, достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини вважає, що позбавлення відповідачки її батьківських прав буде суперечить інтересах малолітніх дітей.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав необґрунтовані, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

З повідомлених суду позивачем обставин вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з ним, що свідчить про існування між сторонами спору з ким мають мешкати їх діти. З огляду на вищевказане, враховуючи положення ст. 181 СК України, з якого вбачається, що право на аліменти виникає у того з батьків чи іншого законного представника з ким мешкає дитина, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення аліментів є передчасними, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню, що не перешкоджає позивачу звернутися з позовними вимогами про стягнення аліментів після вирішення питання про визначення місця проживання дітей.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 13, 158, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН: НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН: НОМЕР_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 20.11.2023 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І.Й.Наумова