Номер провадження: 22-ц/813/5343/23
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року, ухваленого Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Мурзенка М.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Одеського апеляційного суд від 15 вересня 2020 було стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 15000 грн щомісячно до досягнення повноліття.

З лютого 2022 року обставини позивача змінились, його матеріальний стан значно погіршився. Останню заробітну платню позивач отримав в лютому 2022 року. Посилаючись на неможливість працювати в умовах воєнного стану через неможливість виїзду за кордон, неможливість контролю за використанням аліментів, оскільки відповідач фактично проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, наявність на утриманні іншої дитини та матері пенсійного віку, просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів до 1417 грн на місяць.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач працює моряком на суднах за кордоном, щодо зазначеної категорії осіб відсутні обмеження на виїзд, відсутність на його боці погіршення майнового стану з огляду на зняття з рахунку значних сум в доларах США, наявність іншої дитини та матері пенсійного віку було враховано при визначенні суми аліментів Одеським апеляційним судом, проживання відповідача на тимчасово окупованій території зумовлено необхідністю догляду за батьками-інвалідами. Також у відзиві відповідачка послалася на можливість позивача виїжджати до АР Крим з огляду на наявність в нього російського громадянства та недоцільність зменшення суми аліментів з огляду на погіршення стану здоров`я дитини. У відзиві на позовну заяву було надано попередній розрахунок судових витрат, зокрема на правничу допомогу в сумі 16000 грн.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилався на відсутність роботи й намір залишитись в Україні з метою догляду за літньою матір`ю, яка досягла 85 років, вказав, що твердження про наявність в нього російського громадянства не відповідають дійсності, зазначив про необґрунтовано завищений розмір витрат на правничу допомогу відповідача, відсутність документів на підтвердження сплати відповідних сум.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним і не обґрунтованим, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року в повному обсязі і ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву та зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував зміни матеріального стану позивача, оскільки у позивача відсутні доходи з лютого 2022 року, відсутня робота з квітня 2022 року, що фактично унеможливлює сплату аліментів в призначеній постановою Одеського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року по справі № 520/100067/19 в сумі 15000 грн щомісяця.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач отримував дохід (заробітну плату) від працевлаштування за кордоном на суднах іноземних судновласників, але зробив висновок, що позивач має можливість і зараз безперешкодно працевлаштуватися, що не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що характер роботи позивача передбачає періодичність роботи за укладеними контрактами, та періоди відпочинку між рейсами, але не взяв до уваги, що робота не носить постійного характеру, може бути у різних судновласників (а може і не бути), залежить від укладення або не укладення контракту, та періодичність працевлаштування є повільною і не завжди залежить від наміру позивача.

Позивач не згоден з ствердженням суду щодо відсутності перешкод у нього щодо виїзду для роботи за кордон з посиланням на положення п. 2-12 Правил перетину державного кордону України громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.05.1995 р. № 57 (із змінами), посилаючись на те, що позивач не має трудовий договір (контракт) для роботи на морському судні, а також дозвіл на виїзд з місця проживання від керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для пред`явлення уповноваженим службовим особам Держприкордонслужби під час перетину кордону, а тому виїзд за кордон у теперішній час для позивача неможливим.

Крім того, з урахуванням зовнішніх обставин, які склалися через агресію російської федерації, позивач має намір залишитися в Україні, як найменш, до закінчення воєнного стану через занепокоєність за матір позивача ОСОБА_4 , який 85 років, та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 15 років, які знаходяться в Україні.

Оскільки прожитковий мінімум у 2023 році для дітей від 6 до 18 років складає 2833 грн, тому позивач вважає, що в такій сумі необхідно стягувати з нього аліменти щомісяця.

Не відповідає дійсним обставинам, як стверджує суд в оскаржуваному рішенні, що перебування на утриманні позивача іншої дитини та матері похилого віку вже було прийнято до уваги під час встановлення розміру аліментів, оскільки рішенням Київського районного суду від 27 листопада 2019 року та постановою Одеського апеляційного суду, яка розглядалася в порядку спрощеного письмового провадження (справа № 520/10067/19), без участі позивача, що підтверджується відмітками про знаходження на суднах в послужній книжці моряка № 00862/2011/24, яка видана 03 грудня 2011 року, що позивач перебував за кордоном весь період розгляду справи, з 06 червня 2020 року по 09 січня 2021 року, а тому не міг надавати до суду докази наявності утриманців іншої неповнолітньої дитини та матері похилого віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нестерова О.К. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачки адвокат Ніц А.С. апеляційну скаргу не визнав та підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Від відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що ОСОБА_1 повністю відповідає особі, яка зараз може вільно виїхати закордон для роботи моряком, за його фахом та його посилання на неможливість виїхати закордон до закінчення воєнного стану зараз не відповідає дійсності; позивач фактично перебуває у відпустці, відпочинку після рейсу, та перешкоди у працевлаштуванні за спеціальністю в позивача відсутні.

Крім того, матеріальний стан позивача не погіршився, оскільки позивач повернувся з рейсу у 2022 році та отримував заробітну плату саме у доларах США, він тільки за травень 2022 року позивач зняв понад 45000 доларів США, а також у позивача в банківській скриньці АТ КБ «Приватбанк» в Україні знаходиться на зберіганні близько 500000 доларів США. Сімейний стан позивача також не змінився після ухвалення первісного рішення про стягнення аліментів та це не є новими обставинами, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення є таким, що не підлягає залишенню без змін.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8)

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року по справі 520/10067/19 було змінено заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації щомісячно до повноліття дитини. (а.с. 13-17).

Як встановлено вказаною постановою та не заперечується стороною позивача, ОСОБА_1 є особою, що отримує дохід від працевлаштування на судна іноземних судновласників, на час розгляду справи Одеським апеляційним судом середній місячний дохід позивача протягом року складає 10690 доларів США на місяць.

З копії паспорту закордонного паспорту позивача вбачається, що останній раз він повернувся в Україну 22 квітня 2022 року (а.с. 6 зв.)

З виписки по банківському рахунку вбачається, що позивачем в період з 01 січня 2021 року по 24 травня 2022 року було знято готівкою 144800 доларів США, в т.ч. протягом часу з його повернення в Україну 45000 доларів США, переказано на свою іншу картку 3000 доларів США. (а.с. 22-26). При цьому стороною позивача відомостей про витрачання вказаних коштів не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності стороною позивача наявності таких змін у його матеріальному стані, що можуть бути підставою для зменшення суми сплачуваних ним аліментів.

Колегія суддів погоджує такі висновки суду з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначений перелік обставин, які враховують судом при визначенні розміру аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.

Отже, зменшення розміру аліментів у даному випадку можливе лише при погіршенні спроможності позивача сплачувати аліменти у раніше призначеному судом розмірі, а також - із урахуванням інтересів дитини, що має довести позивач.

По теперішній справі позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилався як на підставу свого позову на те, що він має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір похилого віку ОСОБА_4 та на відсутність у позивача доходів з лютого 2022 року, тобто посилався на зміну матеріального стану.

Проте, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, яке може слугувати підставою для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів.

Слушним є доводи відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідачка посилається, що ОСОБА_1 повністю відповідає особі, яка зараз може вільно виїхати закордон для роботи моряком, за його фахом та його посилання на неможливість виїхати закордон до закінчення воєнного стану зараз не відповідає дійсності.

По справі ніким не оспорюється, що за професією позивач є моряком, працездатною особою та до лютого 2022 року він працював за своєю спеціальністю, і наразі по справі відсутні докази про наявність у нього перешкод отримувати будь-який заробіток, щоб задовольняти щоденні потреби його малолітньої дитини, що відповідно до вказаних норм права у даному випадку є пріоритетом для суду та визначним чинником для покладеного судом на позивача відповідного обов`язку по сплаті аліментів на утримання спільної з відповідачкою сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, по справі не вбачається перешкод для роботи позивача за своєю професією, оскільки згідно п. 2-12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 (з наступними змінами та доповненнями), у разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України, якщо вони прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах.

Доказів такого погіршення стану здоров`я, який би перешкоджав позивачу працювати за своєї професією, суду не надано.

Як не надано доказів неможливості отримання ним будь-якого іншого не за основною професією позивача - доходу взагалі.

Натомість, як під час визначення розміру аліментів, так і під час вирішення питання про зменшення розміру стягуваних аліментів, суд має враховувати не лише дохід платника аліментів, а і наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, тощо ( п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України).

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність доходу спростовуються правильними висновками суду про те, що позивач протягом незначного часу з січня 2021 року по травень 2022 року знімав значні суми готівки зі своєї картки 144800 доларів США, в тому числі й протягом часу з його повернення з рейсу до України - 45000 доларів США, а також переказував на свою картку 3000 доларів США.

Вказані обставини є такими, що безпосередньо впливають на визначений судом розмір аліментів, та жодним чином не можуть свідчити про таке його погіршення майнового стану, яке перешкоджає сплачувати аліменти у визначеному суді розмірі.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про знаходження на утриманні позивача матері похилого віку та неповнолітньої дитини, оскільки такі обставини існували станом на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та могли бути підставою для оскарження рішення суду у разі їх неврахування судом, а не підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, оскільки не свідчать не зміну майнового або сімейного стану платника аліментів.

Посилання заявника на неможливість перевірити витрачання відповідачкою сплачуваних ним коштів за допомогою служби у справах дітей, оскільки та з дитиною виїхала до окупованої АР Крим, на відсутність даних про доходи ОСОБА_2 , яку саме суму вона витрачає на спільну дитину сторін, не є тими обставинами, які можуть бути підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довів факту погіршення його майнового та таку зміну сімейного становища, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог, а також не довів, що після рішення про стягнення аліментів змінився його сімейний стан, які є взаємозалежними під час вирішення судом питання про зміну розміру аліментів в сторону їх зменшення або збільшення, а тому колегія суддів погоджує висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 травня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко