Справа №705/2537/22
2/705/688/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Уманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому просив суд: визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся ОСОБА_4 . Факт родинних відносин підтверджується його свідоцтвом про народження, витягом з реєстру актів цивільного стану про народження його батька, свідоцтвом про шлюб його бабусі. До дня смерті спадкодавця позивач проживав разом зі своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_2 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності після смерті його баби, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно квартиру, в якій проживала його родина. Померла ОСОБА_4 була дружиною ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_5 виконавчим комітетом Уманської міської ради 28.01.1977 був виданий ордер № 42 на право зайняття двох кімнат загальною площею 28,26 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер було видано на підставі рішення виконкому Уманської міської Ради від 27.01.1977 № 38. Після смерті чоловіка право користування квартирою перейшло до ОСОБА_4 . 07.06.2011 ОСОБА_4 зверталася до Уманської міської ради із заявою про передачу у приватну власність займаної нею квартири. Згідно з відповіддю на заяву їй було відмовлено у приватизації, оскільки нею до заяви про приватизацію квартири було надано не посвідчену копію ордеру на житло. Вважає висновок органу приватизації про відмову спадкодавцю у передачі квартири незаконним та таким, що порушив конституційне право його бабусі на приватизацію квартири. Крім того, позивач постійно проживав зі своєю бабусею з 2007 року по день її смерті, оскільки батько помер, а мати виїхала за кордон на заробітки. У 2010-2011 роках він виїжджав за кордон до матері в Італію, де навчався в школі, але відповідно до ст. 71 ЖК України на цей час мав право на збереження жилого приміщення за ним, як за тимчасово відсутнім у зв`язку з навчанням.

18.08.2022 представником відповідача Уманської міської ради Семенко О.С. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі. У відзиві зазначила, що виконавчим комітетом Уманської міської ради 28.01.1977 був виданий ордер № 42 на право зайняття двох кімнат, загальною площею 28,26 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер було видано ОСОБА_6 (чоловік спадкодавця) на підставі рішення виконкому Уманської міської ради від 27.01.1977 № 38. Після смерті чоловіка спадкодавця ОСОБА_4 до неї перейшло право користування вищезазначеними двома кімнатами. Обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з неналежно оформленою заявою. З матеріалів справи видно, що спадкодавець ОСОБА_4 зверталася до відділу житлового господарства Уманської міської ради із заявою про передачу у приватну власність квартири, яку займала на умовах права користування, та отримала відмову (відповідь) в зв`язку з подачею неналежним чином оформлених документів. Посилання позивача на незаконність відмови спадкодавцю у передачі квартири у приватну власність, надану відділом житлового господарства Уманської міської ради, є лише припущенням, оскільки ним не доведено належними доказами незаконність вищезазначеної відмови. Відмова правомірна, законна та ніким не оскаржена. Своїм правом на оскарження рішення органу приватизації ОСОБА_4 не скористалась. Таким чином, твердження позивача ґрунтується на його припущеннях, а не на дійсній волі тодішнього наймача квартири ОСОБА_4 . Підсумовуючи вищевикладене, спадкодавець ОСОБА_4 не набула права власності в порядку приватизації на квартиру АДРЕСА_1 і залишилась наймачем даної квартири, яка перебуває в комунальній власності Уманської міської ради, а відтак до спадкоємця не перейшло право вимоги визнання за ним права власності на дану квартиру. Таким чином, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.12.2013 у справі № 6-121цс13 щодо права спадкоємця вимагати за ним права власності на неприватизовану квартиру тільки якщо спадкодавець при житті висловив свою волю на приватизацію, є викривленим та таким, що неправильно трактується позивачем. З наявних матеріалів справи видно, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 виступала наймачем квартири та не набула у встановленому порядку право власності на квартиру, яка перебуває у власності Уманської міської ради, і тому не є об`єктом спадкування та не увійшла до спадкової маси.

Позивачем 27.09.2022 у підготовчому засіданні подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд: визнати рішення керівника органу приватизації ОСОБА_7 , оформлене листом «Про розгляд звернення ОСОБА_4 » № 532 від 20.06.2011, про відмову ОСОБА_4 у приватизації квартири протиправним; визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

13.10.2022 представником відповідача Уманської міської ради Семенко О.С. подано до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. У відзиві зазначила, що лист «Про розгляд звернення ОСОБА_4 » № 532 від 20.06.2011 за підписом керівника органу приватизації ОСОБА_7 , фактично не є відмовою в приватизації, а скоріш, носить інформативний характер та не обмежує права заявника ОСОБА_4 на повторне звернення до органу приватизації з заявою про приватизацію нерухомого майна. Звертаючись у 2011 році до органу приватизації, ОСОБА_4 отримала консультацію та вичерпний перелік документів, які вона мала надати приватизації квартири, однак які не були нею надані, в зв`язку з чим їй було надано відділом житлового господарства Уманської міської ради роз`яснення листом від 26.06.2011 № 532. Таким чином, звернула окрему увагу суду, що лист від 26.06.2011 № 5232 не є розпорядженням (рішенням), яке приймається органом приватизації відповідно до Закону, а лише носить інформаційний характер і ніяким чином не позбавив права ОСОБА_4 на повторне звернення з належним чином оформленими документами. Жодного права позивача вищезазначеним листом не порушено, оскільки на даний час за позивачем не визнане жодне право на квартиру. Більш того, як видно з матеріалів справи, ордер № 42 видано на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради депутатів трудящих від 28.01.1977 ОСОБА_6 . Таким чином, ні ОСОБА_6 , ані його дружина ОСОБА_4 за життя не набули на спірну квартиру права власності в порядку приватизації, залишились наймачами даної квартири відповідно до статті 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак до позивача, як спадкоємця, не перейшло право вимоги визнання за ним права власності на таку квартиру, яка перебуває в комунальній власності Уманської міської територіальної громади.

У підготовчому засіданні від 06.12.2022 судом вирішено питання про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Яроміч О.В. у судовому засіданні поданий позов ОСОБА_3 підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, враховуючи збільшені позовні вимоги. Зазначила, що спадкодавець ОСОБА_4 за час життя звернулася до органу приватизації із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 , що вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. У приватизації квартири їй було неправомірно відмовлено, оскільки таких підстав для відмови, як надання до заяви про приватизацію ніким не посвідченої ксерокопії ордеру на квартиру, немає. Таким чином, вона скористалась правом, висловила волю на приватизацію та їй було незаконно відмовлено. Тому позивач, як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 , має право вимагати визнання за ним права власності на квартиру.

Представник відповідача Уманської міської ради Семенко О.С. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. Зазначила, що права позивача не порушені. Лист органу приватизації, яким відмовлено ОСОБА_4 , носить лише інформаційний характер і ніяким чином не позбавив права ОСОБА_4 на повторне звернення з належним чином оформленими документами. Станом на час смерті ОСОБА_8 ніхто не набув право власності на спірну квартиру. І ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 залишилися наймачами квартири, тому квартира не є об`єктом спадкування.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив такі обставини, відповідні їм правовідносини та дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено такий спосіб як визнання права.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).

Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду у справах № 199/8032/18 (постанова від 01.03.2021) та № 208/1866/19 (постанова від 27.01.2021), відповідно до яких: обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).

Судом встановлено, що 28 січня 1977 року Виконавчим комітетом Уманської міської Ради депутатів трудящих ОСОБА_6 було видано ордер № 42 на право зайняття 2 кімнат, загальною площею 28,26 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Уманської міської Ради депутатів трудящих від 27 січня 1977 року № 38. Відповідно до ордеру склад сім`ї: квартиронаймач ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_9 , син ОСОБА_10

05 березня 1982 року ОСОБА_6 , 1941 року народження, та ОСОБА_11 , 1950 року народження, уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 05.03.1982. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу ОСОБА_12 , дружини ОСОБА_12 .

ОСОБА_11 була матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1 від 04.01.2013.

У свою чергу ОСОБА_13 є батьком позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 10.05.1990.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 є внуком ОСОБА_14 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим16.08.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Умань Черкаської області.

Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на право на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою приватизації квартири за життя ОСОБА_4 07 червня 2011 року звернулась із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Листом за вих. № 532 від 20.06.2011 про розгляд звернення ОСОБА_4 , за підписом керівника органу приватизації Відділу житлового господарства Уманської міської ради Рязанова В.Д., у приватизації квартири їй було відмовлено у зв`язку з подачею неналежним чином оформлених документів. У листі зазначено, що нею до заяви було надано ніким не посвідчену ксерокопію ордеру на квартиру.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2012 встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав із своєю бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , в м. Умані з березня місяця 2007 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 .

04.07.2022 позивач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою нотаріуса від 04.07.2022 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , що залишилась після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру.

З постанови вбачається, що згідно з матеріалами спадкової справи № 43/2022 єдиним спадкоємцем за законом на майно ОСОБА_4 є онук ОСОБА_3 , який прийняв спадщину фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті, що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2012.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в силу ЦК України є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців немає.

Бабуся позивача за життя висловила свою волю на приватизацію займаної нею квартири, але їй листом «Про розгляд звернення ОСОБА_4 » № 532 від 20 червня 2011 року було відмовлено у приватизації квартири на тій підставі, що нею до заяви було надано ніким не посвідчену ксерокопію ордеру на квартиру.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі(будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Як зазначено судом вище, для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).

Представником відповідача у відзиві щодо збільшення позовних вимог зазначено, що звертаючись у 2011 році до органу приватизації, ОСОБА_4 отримала консультацію та вичерпний перелік документів, які вона мала надати для приватизації квартири, однак які не були нею надані, в зв`язку з чим їй було надано відділом житлового господарства Уманської міської ради роз`яснення листом від 26.06.2011 № 532. Таким чином, звернула окрему увагу суду, що лист від 26.06.2011 № 5232 не є розпорядженням (рішенням), яке приймається органом приватизації відповідно до Закону, а лише носить інформаційний характер і ніяким чином не позбавив права ОСОБА_4 на повторне звернення з належним чином оформленими документами. Аналогічні пояснення надані представником відповідача у судовому засіданні.

Таким чином, відповідачем Уманською міською радою Черкаської області не спростовано факт того, що бабуся позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , мала право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Водночас представник відповідача стверджує, що лист від 26.06.2011 № 5232 не є розпорядженням (рішенням), яке приймається органом приватизації відповідно до Закону, а лише носить інформаційний характер.

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, з чого вбачається, що на спірну квартиру не розповсюджується.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, що лист від 26.06.2011 № 5232 не є розпорядженням (рішенням), яке приймається органом приватизації відповідно до Закону, а лише носить інформаційний характер, оскільки в ньому чітко зазначено, що ОСОБА_4 відмовлено у приватизації квартири у зв`язку з подачею неналежним чином оформлених документів, тому розцінює його саме як відмову у приватизації спірної квартири. При цьому суд також звертає увагу, що у зазначеному листі не вказано, зокрема, ким має бути засвідчена ксерокопія ордера, в який строк ОСОБА_4 може повторно звернутися до органу приватизції тощо, тому не є зрозумілим, що саме було роз`яснено ОСОБА_4 та яку консультацію їй надано.

Враховуючи, що згідно із законодавством таких підстав для відмови особам у приватизації займаного ними житла, як надання до заяви про приватизацію не посвідченої ксерокопії ордеру на квартиру, не передбачено, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 було неправомірно відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги в частині визнання рішення керівника органу приватизації ОСОБА_7 , оформленого листом «Про розгляд звернення ОСОБА_4 » № 532 від 20.06.2011, про відмову ОСОБА_4 у приватизації квартири протиправним, є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що перешкодою для оформлення позивачем права власності на успадковане майно є відсутність правовстановлюючих документів на житлову квартиру на ім`я його померлої бабусі. Наявність заборон для передачі квартири у власність спадкодавцеві чи спадкоємцеві судом не встановлено.

Таким чином, беручи до уваги те, що померла ОСОБА_4 за життя висловила волю на приватизацію займаної нею квартири, рішенням органу приватизації їй було неправомірно відмовлено у приватизації займаної нею квартири, до її спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Оскільки позивач являється єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем, в порядку спадкування за законом, після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити.

Визнання права власності на квартиру не порушує права інших осіб, і іншим шляхом вирішити спір про право власності в позасудовому порядку неможливо.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 82, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати рішення керівника органу приватизації Відділу житлового господарства Уманської міської ради В.Д. Рязанова, оформлене листом «Про розгляд звернення ОСОБА_4 » № 532 від 20 червня 2011 року, про відмову ОСОБА_4 у приватизації квартири протиправним.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Уманська міська рада; Черкаська область, м. Умань, пл. Соборності, 1, .

Суддя О.І.Єщенко