Провадження № 2/161/645/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_12 , Орган опіки та піклування Луцької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з будинку без надання іншого житла та визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,-

ВС Т А Н О В И В:

09.12.2022 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У належному їм будинку проживають і зареєстровані ОСОБА_13 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проживає, однак не зареєстрований ОСОБА_7 , а також зареєстровані, однак довготривалий час не проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , разом з неповнолітньою ОСОБА_11 . Відповідачі не є членами сім`ї позивачів, не ведуть з ними спільне господарство та не пов`язані спільним побутом і бюджетом. Будь-якого дозволу та проживання та реєстрацію відповідачі у позивачів не запитували. Станом на даний час виник борг по комунальних послугах, які ніхто з відповідачів не оплачує, більше того, відповідачі привели будинок у стан непридатний для проживання та розвели там повну антисанітарію. Про те, що у будинку зареєстрована така велика кількість осіб, які не є членами сім`ї позивачів, вони не знали. Дізналися лише після оформлення спадкових прав та отримання повідомлення про заборгованість за комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, просять суд виселити ОСОБА_4 разом з неповнолітніми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з житлового будинком АДРЕСА_1 без надання іншого житла; визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 разом із малолітньою ОСОБА_11 такими, що втратили право на користування житлом, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.02.2023 року було проведено заміну третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Луцької міської ради на Орган опіки та піклування Луцької міської ради.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

20.04.2023 року від відповідачів ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачі заперечують проти задоволення позову з покликанням на те, що вони на законних підставах набули право на реєстрацію та користування житловим будинком, а тому підстав для їх виселення немає.

20.04.2023 року від третьої особи ОСОБА_12 надійшли пояснення щодо позову, у яких останній просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що даний житловий будинок належав його покійній матері ОСОБА_14 , яка надала згоду на реєстрацію місця проживання їх родини. Зазначає, що після смерті матері була відкрита спадщина, яку прийняли її діти, в тому числі він (її син), який є співвласником даного житлового будинку. Доводи позивачів щодо створення перешкод відповідачами у користуванні належним їм на праві власності будинку та неможливість оформити субсидії, є необгрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом. Захист права власника у цій справі в частині несплати відповідачем комунальних послуг, як зазначає позивач у позовній заяві, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є неспівмірним з правом відповідача на користування житлом. Зазначає, що позивач вказані права може захистити іншим шляхом, зокрема, вимогою щодо стягнення з відповідача відповідних сум комунальних послуг, сплачених за них. Сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі не створює позивачу перешкод у користуванні будинком. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач не мешкає у спірному будинку понад рік без поважних причин, а також втрати ним інтересу до житла, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачами не надано.

Представник позивачів до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 до початку судового засідання подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Луцької міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи із врахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Частка позивача ОСОБА_1 становить 5/12 частин, позивача ОСОБА_2 5/12 частин, ОСОБА_3 1/12 частина. Також, 1/12 частка вказаного майна перебуває у власності третьої особи ОСОБА_12 .

Згідно із інформацією про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі № 31979, виданої Департаментом ЦНАП Луцької міської ради від 21.10.2022 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з неповнолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається із відповіді Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області №2055/50/04-22 від 14.02.2022 року фактично у житловому будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 з неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також її співмешканець ОСОБА_7 .

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з малолітньою ОСОБА_11 у житловому будинку зареєстровані, однак з 2010 року і по даний час не проживають. Дана інформація підтверджується відповідю підтвердження факту не проживання у житловому будинку №36645/50/04-22 Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 08.11.2022 року.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вказана норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, можна дійти висновку, що користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Статею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основопложних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виправданою метою у виниклих правовідносинах є захист прав позивачів як власників житлового будинку, які гарантовані ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 року у справі № 755/13349/16-ц.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в ст.1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування ст. 8 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст.8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Таким чином, припинення права користування житловим приміщенням осіб, які не є членами сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до ст. 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року справа № 447/455/17.

Враховуючи те, що відповідачі в добровільному порядку не бажають виселятися з житлового будинку, їх виселення має відбуватися примусово в судовому порядку.

Право власності на будинок набуте позивачами на законних підставах, а тому вони, як законні власники належного їм нерухомого майна, вправі здійснити захист свого порушеного права на користування своєю власністю, шляхом виселення з неї відповідачів, а саме: ОСОБА_4 з неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також її чоловіка ОСОБА_7 .

Усі відповідачі не є членами сім`ї позивачів, докази про протилежне в ході розгляду справи не здобуто. Проживання та реєстрація відповідачів, які не є членами сім`ї позивачів чинить їм перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житловим будинком та порушує права власників.

Відповідачі, як особи, які проживають та зареєстровані у будинку, оплату комунальних послуг, які ж самі і споживають, не здійснюють, відповідно сума заборгованості лише зростає, яка підлягає стягненню із власників житла, тобто з позивачів. Станом на даний час є наявна заборгованість по сплаті комунальних послуг, що підтверджується роздруківками про оплату комунальних послуг отриманими у відділені ПАТ «УКРПОШТА». Оформити субсидію на відшкодування витрат на комунальні послуги не виявляється можливим через реєстрацію у будинку відповідачів.

У свою чергу, як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 систематично порушують громадський порядок. Про дану обставину свідчить відповідь Луцького РУП ГУНП у Волинській області № 259аз/50/01-2022 від 24.10.2022 року з якої вбачається факт систематичних звернень до поліції вказаних відповідачів по факту вчинення насильства в сім`ї та нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, протягом тривалого часу житловий будинок перебуває в занедбаному стані, відповідачами не створені задовільні умови проживання, чим псують належну позивачам нерухомість і приводять її у стан непридатності до проживання. Прибудинкова території перебуває в занедбаному стані.

Враховуючи те, що згідно з ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного із них, з ким вона проживає ОСОБА_4 слід виселити разом із її неповнолітніми дітьми з подальшим зняттям їх з реєстрації місця проживання.

Також, у належному позивачам житловому будинку зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 з малолітньою ОСОБА_11 , які з 2010 року і по даний час не проживають у житловому будинку.

Реєстрація вказаних відповідачів створює для позивачів, як власників житла, певні незручності у користуванні та розпорядженні своєю власністю зокрема, вони не можуть оформити субсидію, у зв`язку з чим виник і продовжує зростати борг за комунальні послуги, відповідачі в утриманні будинку будь-якої участі не беруть, оплату житлово-комунальних послуг не здійснюють, будь-якого інтересу до житла не проявляють. В добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання відповідачі не бажають.

Враховуючи те, що відповідачі в добровільному порядку припинили проживання в житловому будинку та вибули на проживання за іншою адресою, їх слід вважати особами, які без поважних причин відсутні на проживанні за місцем своєї реєстрації понад 12 років.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачів слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 317, 319, 328, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 109, 150, 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 разом з неповнолітніми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з житлового будинком АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом із малолітньою ОСОБА_11 такими, що втратили право на користування житлом, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 132 (сто тридцять дві) грн. 32 коп. в користь кожного.

Стягнути ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 132 (сто тридцять дві) грн. 32 коп. в користь кожного.

Стягнути ОСОБА_8 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 132 (сто тридцять дві) грн. 32 коп. в користь кожного.

Стягнути ОСОБА_9 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 132 (сто тридцять дві) грн. 32 коп. в користь кожного.

Стягнути з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 132 (сто тридцять дві) грн. 32 коп. в користь кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо.

ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомо.

ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

ОСОБА_10 , яка діє самостійно та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Треті особи: ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 .

Оран опіки та піклування Луцької міської ради, адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 21.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук