ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4409/22 Номер провадження 22-ц/814/4185/23Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 липня 2023 року, постановлену суддею Стрюк Л.І.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання недійсним акту та протоколу засідання комісії,

в с т а н о в и в:

22.09.2022 ОСОБА_3 звернулась в суд із указаним позовом, у якому просить визнати недійсним акт про порушення №00005793 від 29.06.2022 та протокол засідання комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ побутовим споживачем Полтавської Об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» №24 від 03.08.2022.

02.03.2023 АТ «Полтаваобленерго» звернулося в суд з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Зазначає, що ЦК України не встановлює такого способу захисту порушеного права як визнання недійсним акту та протоколу засідання комісії та енергопостачальної організації. Зазначений акт може бути визнаний як доказ, зокрема, у спорі про відшкодування збитків, а тому за відсутності спору вважає відсутнім є і право, що підлягає судовому захисту. Заявлене клопотання обґрунтовано позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справах №522/12901/17-ц від 06.02.2019, №800/559/17 від 22.03.2018, №9901/152/18 від 03.04.2018, №9901/497/18 від 30.05.2018 та просить врахувати, що деякими судами при розгляді таких клопотань застосовується позиція ВС щодо підсудності такого спору господарському судочинству.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.07.2023 клопотання представника відповідача задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання недійсними акту та протоколу засідання комісії - закрито.

При постановленні такої ухвали, районний суд керувався положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, роз`яснивши позивачу норми ч.1 ст.256 цього Кодексу.

ОСОБА_3 оскаржила ухвалу районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що судовий порядок розгляду спорів між сторонами стосовно правомірності складання відповідачем Акту про порушення та протоколу засідання комісії з розгляду Актів про порушення передбачено п.п.4 п.4, пп.5 п.4., пп.2 п.11.2, пп.2 п.11.2, п.8.3.20 ПРРЕЕ, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 №312.

Наголошує, що на підставі таких документів відповідачем здійснено розрахунок обсягу та вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ, відповідно до якого нарахована заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 21 286,14 грн. Факт такої заборгованості позивачка заперечує та припускає, що у подальшому, наведене зумовить припинення відповідачем електропостачання та стягнення заборгованості.

Заперечує проти застосування до спірних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №522/12901/17-ц від 06.02.2019 та наводить більш актуальну позицію, сформовану у справах №910/17955/17 від 14.01.2020 та №711/7709/19 від 15.03.2023.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали районний суд допустив порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою гарантовано право на доступ до правосуддя та практику Європейського суду з прав людини щодо його забезпечення, зокрема, у справах «Bellet v. France»,«Kutic v. Croatia».

08.11.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представник сторін,вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.09.2022 ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до Полтавської об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» про визнання недійсним акту та протоколу засідання комісії.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з розподілу електричної енергії, які надаються відповідачем.

29.06.2022 о 08-30 год. працівниками АТ «Полтаваобленерго» складено Акт №00005793 про порушення ПРРЕЕ побутовим споживачем, який вважає неправомірним та незаконним, оскільки вона не була присутня під час його складання та не підписувала його. Зазначений в Акті ОСОБА_1 у будинку не зареєстрований та не проживає, повноважень на вчинення будь-яких дій від її імені не має, зокрема, за її відсутності, надавати доступ до приміщення. Також у Акті не зазначено прізвища свідків, фактично присутніх при перевірці лічильника, не зазначено які дії споживача призвели до порушення, а також які ознаки втручання в роботу лічильника мали місце та не надано доказів на підтвердження цього. Наголошує, що її не було завчасно запрошено на засідання комісії, що за правилами п.6.42 ПРРЕЕ виключає підстави розгляду комісією Акту про порушення. Тоді як у Акті №00005813 від 29.06.2022, Акті експертизи №6191 від 06.07.2022, протоколі засідання комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ неправильно зазначено адресу будинку « АДРЕСА_1 », а не « АДРЕСА_1 »./а.с.1-7/

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2022 відкрито провадження у справі/а.с.44-45/; замінено відповідача по справі - Полтавська об`єднана філія АТ «Полтаваобленерго» на належного - АТ «Полтаваобленерго», про що постановлена ухвала районного суду від 01.03.2023./а.с.75-76/

02.03.2023 АТ «Полтаваобленерго» звернулося в суд з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України./а.с.91-93/

Задовольняючи клопотання представника відповідача та закриваючи провадження у справі, районний суд виходив із того, що ЦК України не встановлює такого способу захисту порушеного права як визнання недійсним та скасування акті або протоколів енергопостачальника, ПРРЕЕ також не встановлено можливості оскарження споживачем актів та протоколів комісії енергопостачальника.

Судом також враховано, що представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, на захист якого порушеного права подана позовна заява та яке право позивача буде відновлено в разі задоволення позову, а його твердження про можливе відключення позивача від електроспоживання суд визнав такими, що суперечать п.8.2.7. ПРРЕЕ та не підтверджені належними та допустимими доказами, відтак є припущеннями, які суд не приймає до уваги.

За таких обставин районний суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, роз`яснивши позивачу положення ч.1 ст.256 цього Кодексу.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується. При цьому враховує наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися передбаченими у статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства, а саме: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_3 пред`явлено цивільний позов до АТ «Полтаваобленерго» про визнання недійсним Акту про порушення №00005793 від 29.06.2022, складеного Полтавською Об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго», та рішення комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ, зафіксоване у протоколі №24 від 03.08.2022.

При постановленні оскаржуваної ухвали, районний суд дійшов правильного висновку, що сам по собі Акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акту. Проте поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачка оспорює не тільки Акт про порушення, але й рішення комісії з розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ, зафіксоване у протоколі №24 від 03.08.2022, яким установлено розмір вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ згідно Акту, що складає 4257 кВт. год. на суму 21 286,14 грн.

Порядок і умови оскарження рішення комісії, оформленого протоколом, передбачені п.6.42 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, у якому, зокрема, зазначено, що споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку.

Вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акту про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №910/17955/17, а також у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №537/5354/18, від 19.02.2020 у справі №263/15158/18, від 22.04.2020 у справі №265/5305/18, від 16.09.2020 у справі №390/2231/17, від 11.08.2021 у справі №646/866/20.

Дійшовши висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував наведену позицію Верховного Суду та не звернув уваги на те, що вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акту про порушення ПРРЕЕ, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акту постачальника електричної енергії. Тому висновок районного суду про те, що ця справа не підлягає судовому розгляду є помилковим.

Доводи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу обґрунтовані позицією ВС сформованої з відмінних правовідносин, а тому є безпідставними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню та скасовує ухвалу районного суду, а матеріали справи направляє до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,368, 379 п.4, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 06 липня 2023 року - скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.11.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Прядкіна