КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/3287/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Борисової О. В.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Целікова Владілена Володимировича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року в складі судді Каліушка Ф. А.,

встановив:

01.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Посилався на ті підстави, що 05 червня 2004 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Зарудинецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

З початком збройної агресії Російської Федерації проти України його було мобілізовано до лав Збройних Сил України, де він проходиться військову службу.

Його відсутність вдома поступово призвела до віддалення між ними, а потім і до повного відчуження.

Близько року вони з відповідачем не підтримують шлюбні відносини, ведуть окреме господарство, мають роздільний бюджет. Вони втратили один до одного почуття любові і поваги, стали повністю чужими людьми. Вважає, що примирення між ними є неможливим та недоцільним, так як це буде суперечити його особистим інтересам.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 05 червня 2004 року Зарудинецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис №3, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

30.05.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Целіков В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає вказане судове рішення незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин, що мають значення для справи.

Зазначив, що судом при розгляді справи не було вжито заходів для примирення подружжя, не враховано, що підстави для розірвання шлюбу є надуманими. Матеріали справи не містять доказів відсутності сімейний стосунків та неможливості збереження шлюбу. Сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2008 року народження, інтереси якої було повністю проігноровано.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Целіков В. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснив, що він на даний час перебуває в складі Збройних Сил України. Категоричне наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що заперечення його дружини проти розірвання шлюбу має суто матеріальний інтерес, з огляду на те, що він воює на першій - другій лінії оборони. На даний час він має іншу жінку, з якою він планує створити сім`ю.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Зарудинецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №3.

Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що близько року вони з відповідачем проживають окремо, вони фактично припинили сімейні стосунки. Примирення між ними неможливе.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про можливість збереження шлюбу за умови надання сторонам строку на примирення є необґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції було надано за клопотанням відповідача строк на примирення, проте примирення не відбулося. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Целікова Владілена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

О. В. Борисова