Справа № 346/5220/22
Провадження № 2/346/413/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Груник А.І., за участю представниці позивача: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , якою просить стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 5000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року суд відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 09 лютого 2023 року о 09 годині 15 хвилин у приміщенні зали судових засідань суду. Разом з цим, суд зобов`язав податковий орган надати суду відомості про доходи відповідача та встановив учасникам у справі строки на подання заяв по суті спору (а.16-18).

10 січня 2023 року, відповідач подав відзив на позов з документами (а.с.23-30), а 23 січня 2023 року позивач подала відповідь на відзив з документами (а.с.31-34). 08 лютого 2023 року, до суду надійшла інформація з податкової щодо доходів відповідача (а.с.37-39). Але у зв`язку із тим, що строк на подачу заперечень відповідачем на відповідь на відзив, не завершився, суд відклав судовий розгляд на 06 березня 2023 року, 09 годину 30 хвилин (а.с.42).

13 лютого 2023 року, представниця позивача подала суду клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів у вигляді копій декларації про готовність об`єкта до експлуатації та технічного паспорту (а.с.46-58).

06 березня 2023 року, суд прийняв рішення проводити розгляд справи без участі відповідача і почав судовий розгляд, але у зв`язку із постановленням ухвали про витребування доказів, у судовому засіданні суд оголосив перерву до 04 квітня 2023 року. Суд зобов`язав податкову надати відомості про доходи і позивача, і відповідача; бюро технічної інвентаризації - відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно у позивача та відповідача; сервісний центр МВС - відомості про зареєстровані за позивачем та відповідачем транспортні засоби; орган держгеокадастру - відомості про зареєстровані права на земельні ділянки у позивача та відповідача; виконавчий комітет Отинійської селищної ради - відомості щодо наявності у позивача та відповідача прав на будь-яке рухоме та нерухоме майно. А також суд вирішив безпосередньо отримати відомості з реєстру речових прав щодо позивача та відповідача (а.с.59-60,62-63).

24 березня 2023 року, на адресу суду надійшла відповідь з держгеокадастру (а.с.71), 31 березня 2023 року - з Отинійської селищної ради (а.с.74-75), 04 квітня 2023 року з сервісного центру МВС (а.с.77-78).

04 квітня 2023 року, судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному (а.с.79), через що судове засідання проводилось 13 квітня 2023 року, об 11 годині (а.с.89), в якому суд знову постановив ухвалу про витребування інформації про позивача та відповідача щодо їх доходів та нерухомості з податкової та бюро технічної інвентаризації, позаяк відповіді від них, по суті запитуваної інформації, не надійшло (а.с.90-91), а у судовому засіданні судом була оголошена перерва до 12 травня 2023 року, 11 години (а.с.90-91).

27 квітня 2023 року, бюро технічної інвентаризації надало відповідь (а.с.98-99), а 09 травня 2023 року надійшла відповідь і від податкового органу (а.с.101-104).

І оскільки від представниці позивачки надійшла заява з проханням провести судовий розгляд без її участі та участі її клієнтки, а відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без поважних причин, суд провів судовий розгляд справи по суті, без участі всіх учасників справи 12 травня 2023 року (а.с.95,105).

Стислий виклад позицій учасників спору.

Аргументи позивача. Відповідач є батьком її двох дітей, які на час подання позовної заяви не досягли повноліття, і проживають із нею, а тому потребують утримання не тільки нею, а й відповідачем, як батьком. На сьогоднішній день їй самій важко утримувати дітей, враховуючи підвищення цін на оплату комунально-житлових послуг, підвищення цін на продукти харчування, забезпечення одягом, іншими необхідними речами в повсякденному вжитку, а лікування дітей при потребі вона сама в повній мірі забезпечити не може. А відповідач, будучи здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, працює не офіційно арматурником у фірмі «Благо», де отримує високі доходи, інших утриманців немає. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від утримання дітей, з нього слід стягнути аліменти по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, на що вказувала представниця позивачки, її клієнтці достоменно відомо, що відповідач отримує працюючи на фірмі "Благо" по 40000 гривень щомісячно, і у період воєнного стану розмір доходу не зменшився. Плюс, у його власності знаходиться земельна ділянка та будинок, який на ній збудований і в якому він проживає, а тому заявлена сума аліментів є для відповідача адекватною та підйомною. Сама сума аліментів обрахована, виходячи з необхідності оплати комунально-житлових послуг (у тому місці, де проживають діти), придбання продуктів харчування, одягу та інших необхідних речей повсякденного вжитку дітей та їх лікування. І цей розмір відповідачу відомий.

Аргументи відповідача. Він не має можливості сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину, тобто 10 000 грн. щомісячно, оскільки його доходи, у зв`язку із військовими діями, стали мінливими та не постійними, і він не отримує заробітної плати, як раніше. Також звертав увагу суду на те, що позивачкою не доведено необхідності у аліментах на утримання дітей у заявленому нею розмірі, саме по 5000 гривень на кожну дитину, при цьому виходячи з принципу рівності утримання батьками своїх дітей, цей розмір повинен складати 20000 гривень щомісячно. Просив суд звернути увагу на те, що позивачка є приватним підприємцем, отримує доходи і має такий же обов`язок як і він утримувати дітей. Також посилався на те, що у нього погіршився стан здоров`я, загострились хронічні захворювання, внаслідок чого він змушений нести витрати на лікування.

Проте, позивач визнав позов частково, зокрема погодився щомісячно сплачувати аліменти в сумі 1500 гривень на кожну дитину.

Оцінка суду щодо фактів.

24 вересня 2011 року ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 - а.с.26,27: копія паспорту та картки платника податків) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 - а.с.7,8: копія паспорту та картки платника податків) уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15, внаслідок чого ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.3 - копія свідоцтва про шлюб).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.04.2013 року серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Угорницької сільської ради Коломийського району (а.с.4 - копія свідоцтва про народження).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 29 що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.10.2015 року серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Угорницької сільської ради Коломийського району (а.с.5 - копія свідоцтва про народження).

При цьому, відповідно до довідки Отинійської селищної ради Угорницького Старостинського округу від 06.12.2022 року №883, вказані діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , разом із позивачкою: ОСОБА_2 (а.с.6 - копія довідки).

Право власності на вказаний будинок, за ОСОБА_2 не зареєстровано (а.с.82-83 - відповідь Отинійської селищної ради; 98-99 - відповідь бюро технічної інвентаризації; а.с.86 - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), і за даними бюро технічної інвентаризації, він належить колгоспному двору, головою якого вказано ОСОБА_9 (а.с.98-99 - відповідь БТІ). Немає відомостей і про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будь-які земельні ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с.71 - відповідь органу держгеокадастру; а.с.86 - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Проте, за даними Отинійської селищної ради, ОСОБА_2 рішенням сесії №606-26/2009 від 02 листопада 2009 року надано земельну ділянку 0,25га (а.с.74-75,83 - довідка з Отинійської селищної ради). А за інформацією територіального сервісного центру МВС № 2641, за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль, марки: Renault, модель: Trafic, кузов НОМЕР_5 , 2011 року випуску (а.с.77 - довідка з сервісного центру).

Разом з цим, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець, і за 4-й квартал 2021 року, як платник єдиного податку, задекларувала 295323 гривні нарахованого доходу; за 2-й квартал 2022 року - 56400 гривень; за 4-й квартал 2022 року - 189277 гривень (а.с.28, 101-103 - копія відповіді на безкоштовний запит та відповідь з податкової служби).

Відповідно до відомостей УДМС України в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 , з 13 березня 2006 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15- відповідь на запит суду), проте цей будинок на праві власності за ним не зареєстрований (а.с.40-41,87-88 - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), і за даними бюро технічної інвентаризації, він належить колгоспному двору, головою якого вказано ОСОБА_10 (а.с.98-99 - відповідь БТІ).

Також, за даними податкової служби, інформація про доходи ОСОБА_3 у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2022 рік відсутня, окрім жовтня місяця 2021 року, коли він отримав дохід від ТОВ "Експерт ІФ" у розмірі 12000 гривень у зв`язку із продажем рухомого майна (а.с101-103 - відповідь з податкової). А за інформацією територіального сервісного центру МВС №2641, за ОСОБА_3 на даний момент, зареєстрованих транспортних засобів, не має (а.с.77 - довідка з сервісного центру).

Проте, за даними державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та за відомостями Отинійської селищної ради, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянку, площею 0.1374 га, кадастровий номер :01:003:0356, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-41 - відомості Реєстру речових прав на нерухоме майно; 71 - довідка з держгеокадастру; 74,82 - довідка Отинійської селищної ради).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_3 18 вересня 2022 року та 23 грудня 2022 року здійснював переказ коштів ОСОБА_2 у розмірі 5025 гривень 13 копійок та 3015 гривень 08 копійок відповідно (а.с. 28 - копії квитанцій).

Встановити інші обставини, на які посилались позивач і відповідач у своїх заявах по суті спору суд не зміг, оскільки ні позивач, ні відповідач не забезпечили суд належними для цього доказами, а ті докази, які суд витребовував з власної ініціативи також цього не підтверджують. А доказування, в силу частини 6 статті 81 ЦПК України, не може грунтуватись на припущеннях.

Через, що суд не може погодитись із тим, що у відповідача, як він вказував погіршився стан здоров`я, загострились хронічні захворювання, внаслідок чого він змушений нести витрати на лікування.

І так само, з цих же підстав і мотивів суд не може вважати доведеними такі обставини, на які посилалась позивач: відповідач працює у фірмі "Благо" і отримує дохід 40000 гривень; саме йому на праві власності належить не тільки земельна ділянка, а й будинок, в якому він проживає, що розташований на цій земельній ділянці; сума аліментів у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину обрахована, виходячи з необхідності оплати комунально-житлових послуг (у тому місці, де проживають діти), придбання продуктів харчування, одягу та інших необхідних речей повсякденного вжитку дітей та їх лікування; розмір аліментів є адекватним та підйомним для відповідача.

Що стосується власності відповідача на будинок, на підтвердження чого представниця позивача надала копію декларації про готовність об`єкту до експлуатації та технічного паспорту (а.с.47-50,51-57), то тут слід зупинитись окремо.

Дійсно, декларація стосується об`єкту нерухомості (будинку), щодо якого вже є технічний паспорт та який знаходиться на земельній ділянці, що належить відповідачу, з чим суд погоджується. Але самі по собі такі відомості, не можуть свідчити про належність певного будинку певній особі, і зокрема відповідачу, в принципі. Представницею позивача не наведено жодних правових аргументів на користь того, що надані нею документи свідчать про наявність саме у відповідача права власності на будинок, хай навіть не зареєстрованого. Суд був готовий та відкритий до прийняття будь-яких доказів, які могли би свідчити на користь того, що будинок стосовно якого надано декларацію та технічний паспорт хоча би фактично був збудований за власні кошти відповідача або був набутий ним особисто, з конкретно-визначених джерел. Звичайно суд не сліпий, і бачить, що замовником технічного паспорту на вказаний будинок є саме відповідач, що вказує на його зв`язок із цим будинком, проте такого не конкретного (точно не визначеного) зв`язку, вочевидь не достатньо для твердження про належність будинку саме і виключно йому. Суд також враховує, що доказування у такій ситуації є дуже непростим для позивача та її представниці, проте перед судом навіть не було поставлено питання про вжиття будь-яких процесуальних дій (допит відповідача, свідків і т.д.) для з`ясування такої обставини.

Але разом з цим суд відзначає, що навіть якщо цей будинок, який знаходиться на його земельній ділянці, належав би йому, наявність іншої житлової нерухомості у власності відповідача або нежитлової нерухомості чи інших земельних ділянок, чи іншого цінного рухомого майна, які суд міг би розглядати як такі, за рахунок яких можна було би стягувати аліменти, за відсутності у відповідача доходів чи їх недостатності, позивачкою та її представницею не доведено.

Тож із вказаних обставин, суд включає і враховує земельну ділянку, яка належить відповідачу, з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, у його коло майна, для визначення його майнового стану, але не будинок, який на ній розташований. Відповідач має зареєстроване місце проживання в іншому будинку, а доказів того, що він проживає саме в цьому, суду не надано. Але навіть якби і було надано, суд ще раз відзначає, що наявності в нього іншого майна, позивачем не доведено.

Не менш важливим є і не доведеність позивачем того, що сума визначених нею аліментів, як вона зазначала у заявах по суті спору, є адекватною та підйомною для відповідача. Суд вважає за необхідне відзначити, що позивачка у підставах свого позову вказувала на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що узгоджується із положеннями частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. І суд із цим твердженням погоджується, але констатує, що ні у позові, ні наданими суду доказами, позивачка не довела перед судом, що заявлений нею розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку її дітей. Суду не надано жодних розрахунків, і жодних доказів, які могли би підтверджувати потребу дітей у заявленому розмірі аліментів та зв`язок такого розміру аліментів із гармонійним розвитком дітей.

Встановлені судом правовідносини.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків, щодо утримання дітей, в якому відповідач відмовляється від утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, у бажаному позивачем розмірі. І у межах цього спору, позивачка фактично вважає, що несплата аліментів у заявленому нею розмірі призводить до порушення її права на рівність виконання обов`язку обох батьків в утриманні своїх дітей, оскільки всі витрати по утриманню дітей сплачує тільки вона.

Оцінка суду щодо права позивачки.

Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком.

Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. Позаяк, оскільки діти проживають із нею вона апріорі утримує дітей на постійній основі.

Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання своїх дітей на постійній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивачки на утримання дітей обома батьками на рівній основі.

Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову.

Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 5000 гривень на кожну дитину, то тут суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023", з 01 грудня 2022 року складає 2833 гривні), але він може бути присуджений судом тільки у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 і 2 статті 13 ЦПК України).

Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі 5000 гривень на кожну дитину суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі достатності заробітку (доходу) відповідача, який би підтверджувався доказами, рівно як і у випадку з аліментами у рекомендованому законом розмірі, зокрема по 2833 гривні на кожну дитину.

Однак позивачка жодним чином не обґрунтувала у своєму позові і не довела будь-якими доказами те, що майновий стан відповідача, зокрема його заробітки (доходи) чи його склад майна дозволяють йому сплачувати аліменти на двох дітей, виходячи з розміру по 5000 гривень на кожного з них, щомісячно, або хоча би у рекомендованому законом розмірі: по 2833 гривні на кожну дитину щомісячно. Не підтверджують цього і докази, які суд з метою захисту прав дітей витребував з власної ініціативи.

Тому суд погоджується із аргументами відповідача про те, що позивачка не надала будь-яких доказів для задоволення її позову у повному обсязі.

Проте суд відзначає наступне.

В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Однак, частина 2 статті 182 СК України чітко передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (який, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 01 грудня 2022 року складає, для дітей віком від 6 до 18 років, 1416 гривень 50 копійок).

Тож, суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що діти сторін, за станом свого здоров`я потребують лікування, при цьому на оплатній основі; що їх матеріальне становище потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі ніж мінімально гарантований законом (1416 гривень 50 копійок); 2) суду не надано доказів того, що відповідач, за станом свого здоров`я потребую, як він вказував лікування, при цьому на оплатній основі; що його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімально гарантований законом; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна (окрім однієї земельної ділянки), грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: діти проживають з матір`ю, яка є фізичною особою - підприємцем та виходячи з її доходів має можливість покривати потребу дітей у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позивачкою не доведено потребу дітей у більшому розмірі аліментів, зокрема заявленому нею, як і не доведено рівень розвитку дітей, як гармонійний, за такого розміру аліментів; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід); відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень, що наразі складає суму, трохи більшу ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі по 1500 гривень, на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити.

Висновок суду щодо судових витрат.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню частково на користь позивача, але позивачка звільнена від сплати судового збору, а він підлягає сплаті, в силу положень частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави Україна підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволеної частини вимог, отже у розмірі 297 гривень 72 копійки.

Вказаний розмір, обрахований судом за правилами визначення пропорційності суми, на підставі пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України та п.п.2п.1ч.2ст.4 Закону України "Про судовий збір" і статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", тобто виходячи з ціну позову у розмірі 60000 гривень; задоволених позовних вимог у розмірі 3000 гривень; ставки судового збору: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що складає 992 гривні 40 копійок).

Таким чином, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 43-49, 76-89, 120-142, 174-181, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 272-289, 351, 352, 354, 355, 430-431 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення, в частині стягнення аліментів за один місяць, допустити до негайного виконання.

У задоволенні позову про стягнення аліментів у більшому розмірі - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 297 (двісті дев`яносто сім) гривень 72 (сімдесят дві) копійки на користь держави: Україна (на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 травня 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.