ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року місто Чернівці справа № 717/334/23

провадження №22-ц/822/328/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Кельменецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ниміджан Юлія Василівна, на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2023 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, де заінтересовані особи: Кельменецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ухвалене під головуванням судді Туржанського В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, а саме просила встановити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внести зміни до актового запису про народження №04 від 13 березня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Нелиповецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши в графі «батько» ОСОБА_4 , громадянин України, все інше залишити без змін. ОСОБА_5 прізвище та по батькові не змінювати.

Посилалася на те, що вона проживала з початку 2011 року у громадянському шлюбі з ОСОБА_4 . Під час їх спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_5 .

В свідоцтві про його народження запис про батька зазначений у відповідності до ст. 135 СК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним батьком ОСОБА_6 , однак за роки свого життя він так і не встиг звернутися до органів реєстрації актів цивільного стану з заявою про визнання себе батьком сина, хоча завжди визнавав себе батьком, забирав сина з пологового будинку, виховував, піклувався про сина та матеріально утримував його.

Вказувала в заяві, що вони проживали то у Франції, то на території України і до самої смерті ОСОБА_4 підтримували подружні стосунки та спілкувалися з ним.

З 24 лютого 2022 року в день повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України батько сина ОСОБА_4 покинув територію Франції та повернувся на Україну і пішов добровольцем в лави Збройних Сил України.

19 серпня 2022 року тестю ОСОБА_3 прийшло повідомлення про те, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 року в результаті зіткнення з ворогом ЗС Російської федерації отримав поранення несумісне з життям, внаслідок мінометного обстрілу тa загинув.

Встановлення факту батьківства необхідне для отримання виплат після смерті батька, пенсії по втраті годувальника, отримання пільг, безкоштовне навчання тощо.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішень або дій суб`єктів владних повноважень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На ухвалу суду ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ниміджан Ю.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження та направити справу на новий розгляд.

Посилається на те, що предметом розгляду даної справи є встановлення факту батьківства після смерті батька, а не встановлення часу проходження служби чи виплати коштів, тощо.

Вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, оскільки враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктивний склад сторін у справі, суд помилково дійшов висновку, що зазначена категорія спорів належить до юрисдикції адміністративних судів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву до апеляційного суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявниці у цій справі, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ОСОБА_5 певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а тому за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами ОСОБА_5 з державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства і відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту батьківства, зокрема просила встановити той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

А також, просила внести зміни до актового запису про народження №04 від 13 березня 2012 року. виданого виконавчим комітетом Нелиповецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши в графі «батько» ОСОБА_4 громадянин України, все інше залишити без змін. ОСОБА_5 прізвище та по батькові не змінювати.

Згідно частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством (Правила «Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р.).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі на дійсний зміст спірних правовідносин належної уваги не звернув та не застосував релевантну практику касаційного суду щодо визначення належного виду судочинства, в якому мають розглядатися такі спори.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Заявник вказує, що з початку 2011 року вона перебувала у громадянському шлюбі з ОСОБА_4 і під час їх спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син - ОСОБА_5 . В свідоцтві про його народження запис про батька, так як подружжя офіційно не перебувало у зареєстрованому шлюбі зазначений у відповідності до ст. 135 СК України.

Отже, між сторонами по суті виник спір про батьківство померлого стосовно дитини, яке захищено нормами СК України, а вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини є похідними.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані із забезпеченням реалізації гарантованого Конвенцією про права дитини права неповнолітнього ОСОБА_5 знати свого батька, з доведенням наявності підстав як для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , так і для визнання (підтвердження) за дитиною певного соціально-правового статусу.

З огляду на викладене заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, яка подана в порядку окремого провадження, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що встановлення факту батьківства пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішувати в порядку позовного, а не окремого провадження.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2023 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 374 - 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ниміджан Юлія Василівна - задовольнити.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2023 року - скасувати.

Матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, де заінтересовані особи: Кельменецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - направити для продовження розгляду до Кельменецького районного суду Чернівецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н.Лисак

І.М.Литвинюк