Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4104/22 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцова Д.В.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/4104/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 лютого 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути завдані збитки в розмірі 30 690,53 грн та сплачений судовий збір - 2 481 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №06/107-65/000743/19, забезпечений транспортний засіб - Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . 15 жовтня 2020 року відбулася ДТП за участю транспортного засобу Renault, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. До страхової компанії звернулася страхувальник із заявою щодо події. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» склало страховий акт разом із розрахунком страхового відшкодування, а також здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 89 099,35 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР8982584, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 58 408,82 грн. До ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, у розмірі 30 690,53 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, виплаченим ПрАТ «УПСК».

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06 лютого 2023 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в розмірі 30 690,53 грн та судовий збір - 2 481 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що поперше, стороною позивача не надано жодних доказів понесених витрат на ремонт автомобіля у заявленій сумі та доказів заміни зношених деталей на нові, а тому вважає, що у нього не виникло обов`язку з відшкодування збитків без урахування зносу. На думку скаржника, відповідальність винуватця ДТП обмежується виключно реальним розміром збитків, тобто вартістю відновлювального ремонту авто. При здійсненні розрахунку вартості відновлювального ремонту, якщо для цього існують передумови, слід застосовувати коефіцієнт фізичного зносу, але позивачем відповідний коефіцієнт не застосований. По-друге, на момент настання страхового випадку він мав чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн. Обрахована сума 89 099,25 перебуває в межах розміру страхової суми його страхового полісу. По-третє, розмір шкоди не підтверджений належними доказами. Так, ремонтна калькуляція від 19 жовтня 2020 року №20-0346526 не містить печатки та підпису уповноваженої особи, яка її здійснила, а також посилання на відповідні Методики товарознавчої експертизи. Розрахунок суми страхового відшкодування до сплати №26 складений на підставі калькуляції від 19 жовтня 2020 року №20-0346526 та заяви погодження від 19 жовтня 2020 року. Згідно з ремонтною калькуляцією до складу витрат входить фара ліва в зборі 81185 48 С50 вартістю 24 789,33 грн, хоча в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 16 жовтня 2020 року під номером 12 зазначено «фара передня ліва, зламано кріплення, тріщина скла». Внаслідок ДТП жодна з фар автомобіля Lexus не була пошкоджена, що підтверджується фотокартками автомобіля, зробленими відразу після ДТП. По-четверте, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач у позовній заяві наводив обгрунтування щодо відшкодування збитків саме в порядку регресу. До спірних правовідносин також необхідно застосовувати поняття суброгації. На переконання скаржника вимога позивача до відповідача, як завдавача шкоди, не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Наполягає на тому, що оскільки позивачем неправильно визначений предмет та підстава позову, позов пред`явлений у відшкодування збитків в порядку регресу, а не суброгації, то у задоволенні позову слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Посилається на те, що законами України не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування лише в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. На підставі страхового акта позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 89 099,35 грн. ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 58 408,82 грн. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. ПрАТ «УПСК» розрахований розмір фізичного зносу та розмір матеріального збитку на підставі наданих документів. Страховик відповідача діяв в межах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач скористався своїм правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ПрАТ «УПСК» виплатило всю суму, яку потрібно відшкодувати за договором обов`язкового страхування. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Різницю між фактичною вартістю ремонту з урахування заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок із відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що становить 30 690,53 грн. Рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Позивач із страхувальником ОСОБА_2 досягли згоди про розмір і спосіб виплати страхового відшкодування на підставі заяви-погодження.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, а рішення суду першої інстанції, - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився. Страхова компанія про дату, час і місце розгляду справи завчасно повідомлена належним чином (а.с.168). Про причини неявки свого представника суд не повідомила. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що учасник судового процесу або його представник не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладений договір добровільного страхування наземного транспорту надійне КАСКО №06/107-65-000743/19 (а.с.5-11). Строк дії договору до 13 грудня 2020 року. Застрахований транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 . Страхові ризики визначені як повне КАСКО. Розмір (вартість) відновлювального ремонту розраховується без урахування зносу деталей, що підлягають заміні (а.с.5-11).

15 жовтня 2020 року в м.Житомирі на перехресті вулиць Старовільська Троянівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: автомобіля «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України, постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 23 грудня 2020 року в справа №295/12712/20, яка набрала чинності 05 січня 2021 року, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.16). Так, 15 жовтня 2020 року о 09 год. 10 год. ОСОБА_1 у м.Житомирі на перехресті вулиць Старовільська-Троянівська, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з НОМЕР_2 , здійснив виїзд на регульоване перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок порушення ОСОБА_1 п.8.7.3.е ПДР транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Отже, саме неправомірні дії відповідача ОСОБА_1 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із створення ДТП та спричиненням автомобілю «Lexus RX350», д.н.з НОМЕР_1 , який на момент ДТП був застрахованим у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором добровільного страхування наземного транспорту надійне КАСКО, майнової шкоди.

Поряд із тим, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8982584, строком дії полісу з 14 жовтня 2020 року до 13 жовтня 2021 року. Згідно з умовами полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_2 , ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну, 130 000 грн, розмір франшизи 0 грн (а.с.98).

ОСОБА_2 , як власником автомобіля «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 , звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою від 15 жовтня 2020 року про настання події (КАСКО), а 19 жовтня 2020 року із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.17-19,28).

Відповідно до страхового акта №26 від 23 жовтня 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акта сума страхового відшкодування становить 89 099,35 грн (а.с.29).

26 жовтня 2020 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 89 099,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР109119 (а.с.30).

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 02 листопада 2020 року за вих№26 звернулося до ПрАТ «УПСК» з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування №26, в якій просило здійснити відшкодування шкоди в розмірі 89 099,35 грн (а.с.31).

Відповідно до страхового акта (аварійний сертифікат) №011/037/007539/21/1, складеного Департаментом врегулювання збитків ПрАТ «УПСК», сума страхового відшкодування склала 58 408,82 грн (а.с.106).

Згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2021 року №1105 ПрАТ «УПСК» здійснило страхове відшкодування згідно з актом 011/037/007539/21/1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 58 408,82 грн (а.с.32).

Отже, залишок невідшкодованої суми становить 30 690,53 грн (89 099,35 58 408,82).

23 вересня 2021 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направило на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 30 690,53 грн, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням (а.с.33).

ОСОБА_1 у позасудовому порядку відхилив претензію ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.55-56).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У ст.27 Закону України «Про страхування» вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно з вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частин першої та другої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 частина перша ст.1188 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі №754/5129/15-ц зроблено висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

За умовами договору добровільного страхування наземного транспорту надійне КАСКО №06/107-65-000743/19, сторони цього договору в його п.11 досягли домовленості, що розмір (вартість) відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу розраховується без врахування зносу деталей, що підлягають заміні. Аналогічна норма прописана у 33.8.1 договору добровільного страхування наземного транспорту надійне КАСКО №06/107-65-000743/19.

Як убачається з матеріалів справи, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке є страховиком потерпілої особи, виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі в розмірі 89 099,35 грн.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Зважаючи на те, що страховик відповідача (ПрАТ «УПСК») сплатив позивачу в порядку суброгації частину страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 58 408,82 грн, що не призвело до повної компенсації понесених позивачем витрат, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» має право вимагати від ОСОБА_1 у порядку регресу сплати різниці між компенсованим страховою компанією потерпілій особі фактичним розміром шкоди та розміром сплаченого йому страховиком відповідача страхового відшкодування. При цьому такому праву позивача кореспондує обов`язок відповідача сплатити цю різницю.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні ДТП, що сталася 15 жовтня 2020 року, внаслідок якої транспортний засіб «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 89 099,35 грн, та з огляду на те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завдані збитки у повному обсязі в сумі 89 099,35 грн, при цьому позивачу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодовано ПрАТ «УПСК» лише 58 408,82 грн, то висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку регресу різниці між сумою вартості відновлювального ремонту, яка сплачена позивачем як страхове відшкодування за договором добровільного страхування, і сумою сплаченого позивачу страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що становить суму 30 690,53 грн, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 різницю, оскільки позивачем не надано доказів понесення витрат на ремонт автомобіля у сумі 30 690,53 грн та заміни зношених деталей на нові, не змінюють висновків суду першої інстанції з таких мотивів.

Відповідно до частини першої ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складений акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 16 жовтня 2020 року, в якому зазначений опис пошкоджень транспортного засобу та на підставі якого здійснена ремонтна калькуляція автомобіля «Lexus RX350», д.н.з. НОМЕР_1 , за допомогою системи «Audatex», що є офіційною комп`ютерною базою для складення кошторису відновлювального ремонту КТЗ. Відповідач не надав доказів на спростування визначеного страховою компанією розміру пошкоджень автомобіля «Lexus RX350».

Посилання на те, що сума відновлювального ремонту (сума страхового відшкодування виплачена позивачем) перебуває в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, передбаченого договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ОСОБА_1 не повинен сплачувати різниці суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №686/17155/15-ц підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що фара на автомобілі «Lexus RX350» не була пошкоджена та її заміна безпідставна надумані та суперечать матеріалам справи. Так, в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 16 жовтня 2020 року, складеному ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в переліку опису пошкоджень транспортного засобу зазначено фара передня ліва зламане кріплення, тріщина скла. Крім того, відповідно до п.8.5.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказами Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Відповідач не спростував належними доказами відсутність потреби у заміні фари на пошкодженому автомобілі.

Окрім того, як вже зазначалося вище, якщо для відновлення попереднього стану автомобіля використані нові вузли або деталі, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності заміненого. Страховик за договором про добровільне страхування наземного транспорту надійне КАСКО зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування без урахування зносу складників, а страхова, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця у ДПТ, виплачує страхове відшкодування за мінусом фізичного зносу, а тому така різниця сплачується винною особою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач неправильно визначив предмет і підстави позову та пред`явив позов в порядку регресу, а не суброгації помилкові. Навіть, якщо б позивач і допустив помилку, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм та суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини і надати правильну правову кваліфікацію відносинам і зобов`язанням сторін.

Цей принцип є загальним (універсальним) та застосовується судом у випадку, якщо сторонами здійснена неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин, у зв`язку з чим, керуючись вказаним принципом, суд самостійно здійснює кваліфікацію спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: