РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/6424/23

Провадження № 22-ц/4815/645/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Ковальчук Н.М.,

секретар Пиляй І.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Галінської В.В. в м. Рівне, дата складення повного тексту ухвали - не зазначено, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

10 квітня 2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить:

--- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківського піклування;

--- призначити піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована наступним.

Послався на ч.2 ст.47 ЦПК України про те, що неповнолітні особи віком від 14 до 18 років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просить встановити факт, що він позбавлений батьківського піклування. Від встановлення вказаного факту після смерті матері залежить відновлення його права на державну соціальну допомогу як дитини з інвалідністю, також залежить виникнення його права на утримання від держави у зв`язку з втратою годувальника та виникнення прав дитини, яка позбавлена батьківського піклування.

Також, йому як дитині, яка позбавлена батьківського піклування, належить ряд інших прав, які не можуть виникнути, і він їх не може реалізувати без встановлення вказаного факту, а саме: право на повне державне забезпечення в навчальному закладі, в якому він навчається; право на виплату соціальної стипендії; право на виплату щорічної допомоги для придбання навчальної літератури в розмірі не менше 3-х місячних соціальних стипендій; право на збереження на весь період академічної відпустки повного державного забезпечення та виплату стипендії; право після випуску, забезпечення його навчальним закладом одягом, взуттям тощо; право на інші соціальні гарантії дітям, позбавленим батьківського піклування.

Закон "Про охорону дитинства" визначає дітей, які позбавлені батьківського піклування, а саме таких дітей, зокрема, дітей, від яких відмовилися батьки.

Кабінет Міністрів України у своїй постанові від 24.09.2008 року № 866 "Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" надав повноваження службі у справах дітей за місцем походження дитини, надавати дитині статус дитини, позбавленої батьківського піклування, зокрема зазначив категорії дітей. Серед вказаних категорій відсутня така категорія, як діти, від яких відмовилися батьки.

Тобто, законодавець допускає, що дитини може залишитися без батьківського піклування за живих батьків внаслідок так званої відмови від дитини та неприйняття участі в утриманні та вихованні дитини. Натомість виконавча влада зазначену підставу не включає до переліку підстав для надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Представник його бабусі у позовній заяві про позбавлення батьківських прав, зареєстрованій в суді 30.01.2023 року, повідомив, що після смерті матері він (заявник) залишився без батьківського піклування і що його (заявника) батько ОСОБА_2 , відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.03.2007 року відмовився від свого малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, суд залишив його заяву без руху і не вчинив жодних дій по його ефективному захисту. І до цього часу суд не встановив окремим рішенням піклування над ним та не відновив своєчасно його порушені та не визнані права.

Після повідомлення начальником Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради Андрієм Міщенею, що Служба у справах дітей зможе швидко відновити його порушені права дитини з інвалідністю та невизнані ще права дитини, яка втратила годувальника, та дитини, позбавленої батьківських прав, після оголошення в розшук його батька, представником його (заявника) бабусі, адвокатом було подано 16.02.2023 року клопотання про розшук його батька. Однак, 21.03.2023 року суд відмовив адвокату від підтримання клопотання, мотивуючи це тим, що у разі оголошення в розшук його батька, Служба у справах дітей йому б негайно відновила його порушені та невизнані права. Однак суд, не взявши до уваги мету завдання цивільного судочинства, вирішив, що головнішим є цивільний процес заради процесу до його завершення, а не ефективний захист прав неповнолітнього громадянина України.

Після оголошення судом 04.04.2023 року про те, що процес у справі № 569/1688/23 ще триватиме не одне засідання, а після завершення потрібно ще чекати місяць для набрання рішення законної сили, перебуваючи без засобів до існування, він (заявник) змушений звертатися з цією заявою про негайне встановлення факту (без права на оскарження та набрання законної сили у день прийняття рішення судом), який має юридичне значення для захисту порушених та невизнаних його прав як дитини з інвалідністю, дитини, яка втратила годувальника, та дитини, позбавленої батьківського піклування.

Також вимушений звернутися до Президента України та Вищої ради правосуддя за захистом та незволікаючим відновленням своїх Конституційних прав.

Також зазначив, що його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і після цього він залишився без засобів для існування.

Свого батька він не бачив близько 15 років, про нього (заявника) батько не піклується. Він (заявник) є дитиною з інвалідністю. Після смерті матері держава припинила йому виплату, яка належала йому як дитині з інвалідністю, мотивуючи це тим, що таку допомогу може отримувати лише один з батьків, усиновитель, опікун або піклувальник дитини. Його батько коштів на його утримання не надає. А тому він (заявник) залишився без засобів для існування.

Він є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

На даний час він проживає із своєю бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після смерті матері держава припинила надавати їм субсидію, мотивуючи це тим, що повинні надати довідку про доходи батька. Однак той з ними не проживає.

Вони усі існують на бабусину пенсію 3 333,13 грн.

Про вказані обставини бабуся повідомила 08.12.2022 року службу у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, однак та не вирішила питання щодо його забезпечення, відповідно до п.3 ч.3 ст.5 Закону України "Про охорону дитинства". Також служба не надала йому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Зазначає, що є різними за підставами надання та підставами встановлення, а також за суб`єктами надання та суб`єктами встановлення статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та факт того, що дитина позбавлена батьківського піклування.

Натомість Служба у справах дітей проконсультувала їх про необхідність в судовому порядку позбавляти батьківських прав його батька.

Також на звернення бабусі про відновлення виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю їй було відмовлено Службою у справах дітей з посиланням на п.11 Порядку призначення і виплати вказаної допомоги про те, що допомога призначається законному представнику дитини, незалежно від того, чиї дані зазначені у медичному висновку про дитину з інвалідністю, виданому ЛКК закладу охорони здоров`я (матері, батька, опікуна, піклувальника).

У зазначеній вище справі № 569/1688/23, нехтуючи вказівкою законодавця, яка міститься у ч.4 ст.60 ЦК України, Рівненський міський суд до цього часу не призначив йому піклувальника.

З огляду на вказане просить задовольнити заяву.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2023 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаною заявою.

На вказане судове рішення заявником подана апеляційна скарга, в якій просить його скасувати й переглянути справу у повному обсязі та якнайкраще вирішити порушені вимоги у його заяві з метою ефективного захисту його прав. При цьому послався на порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що суд помилково вважав, що він (заявник) просить надати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, адже насправді він заявив вимогу про встановлення факту того, що він залишився без батьківського піклування.

Також вказав, що поза увагою суду залишилось те, що на даний час, після смерті матері, він залишився без засобів до існування.

Також зазначив, що суд не врахував і того, що встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки у такому випадку суд, відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, зобов`язаний призначити йому піклувальника за поданням органу опіки та піклування. І з вказаного моменту держава зможе відразу відновити виплату дитині з інвалідністю.

Крім того, вказав, що суд не прийняв до уваги того, що оскільки встановлення даного факту не оскаржується і після цього відбувається негайне призначення піклувальника (у службі у справах дітей вже готове відповідне подання), то відновлення його порушених прав суд може забезпечити протягом кількох днів.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, виходив з того, що надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування - це чітко регламентований державою процес з визначенням органів та посадових осіб, на його здійснення. Суди до таких уповноважених органів не віднесені. Разом із цим, як зазначив суд, лише надання такого статусу у відповідному порядку є підставою для початку процедури призначення дитині опікуна (піклувальника) та визначення осіб, на яких можливо покладення таких повноважень. Відтак, як вважав суд, зазначені обставини дають підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Проте, з таким висновком повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в порядку окремого провадження можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.3 вказаної постанови, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з п.5 вказаної постанови для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Відповідно до п.6 вказаної постанови заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені статтями 99, 103 ЦПК.

Згідно з положеннями ст.60 ЦК України ("Встановлення опіки та піклування судом"):

--- суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 1);

--- суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (частина 2);

--- суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина 3);

--- суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (частина 4).

Згідно ст.61 вказаного Кодексу ("Встановлення опіки та піклування органом опіки та піклування"):

--- орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Отже, над неповнолітньою особою суд встановлює піклування у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування, а також при розгляді відповідної справи. В решті випадків піклування над неповнолітньою особою встановлює орган опіки та піклування.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У частині 2 вказаної норми вказано перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5).

Відповідно до ст.294 ЦПК України ("Порядок розгляду справ окремого провадження"):

--- справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3);

--- справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частина 4).

Згідно з ч.1 та 2 ст.315 ЦПК України ("Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення") суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення

Закон України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Згідно ст.1 вказаного Закону діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - це визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.11 вказаного Закону органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей тощо.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей (ч.1 ст.12 вказаного Закону).

У частині першій статті 13 Закону зазначено, що служба у справах дітей забезпечує створення і ведення банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно із Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866) надання дитині статусу позбавленої батьківського піклування та взяття її на відповідний облік передує низка заходів уповноважених органів, пов`язаних із встановлених певних фактів: проведення обстеження умов перебування дитини, стану здоров`я та з`ясування обставин, за яких дитина залишилась без батьківського піклування.

Відповідно до п.24 вказаного Порядку статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям: 1) батьки яких позбавлені батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; 2) які відібрані у батьків без позбавлення батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; 3) батьки яких визнані безвісно відсутніми, що підтверджується рішенням суду; 4) батьки яких оголошені судом померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органами реєстрації актів цивільного стану; 5) батьки яких визнані недієздатними, що підтверджується рішенням суду; 6) батьки яких відбувають покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком суду; 7) батьки яких під час здійснення кримінального провадження тримаються під вартою, що підтверджується ухвалою слідчого судді (суду); 8) батьки яких знаходяться у розшуку органами Національної поліції, пов`язаному з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, що підтверджується ухвалою суду або довідкою органів Національної поліції про розшук батьків та відсутність відомостей про їх місцезнаходження; 9) у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленому МОЗ; 10) підкинутим, батьки яких невідомі, покинутим в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яких відмовилися забрати з цих закладів батьки, інші родичі, про що складено акт за формою, затвердженою МОЗ і МВС; 11) батьки яких не виконують свої обов`язки з виховання та утримання дитини з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку із перебуванням батьків на тимчасово окупованій території або в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується актом, складеним службою у справах дітей за формою згідно з додатком 11; 12) розлученим із сім`єю, визнаним біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (за наявності письмової інформації територіального органу ДМС про розшук батьків або інших законних представників і відсутність відомостей про їх місцезнаходження).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У своїй заяві заявник посилається на те, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа № 569/1688/23.

Відповідно до даних ЄДРСР у справі № 569/1688/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення піклування оприлюднено відповідні судові рішення, якими розгляд справи ще не закінчений. Останньою оприлюдненою ухвалою суду від 18.04.2023 року в зазначеній справі було закінчено підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 15:40 год. 03 травня 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін.

У цій справі неповнолітній заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить:

--- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлений батьківського піклування;

--- призначити піклувальника над неповнолітнім ОСОБА_1 .

При цьому він зазначив, що його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і після цього він залишився без засобів для існування. На даний час він проживає із своєю бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті матері держава припинила надавати їм субсидію, мотивуючи це тим, що повинні надати довідку про доходи батька ОСОБА_2 , якого він не бачив близько 15 років який про нього (заявника) не піклується і з ними не проживає.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, не звернув увагу на положення ч.4 ст.294 ЦПК України, відповідно до якого справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

На це також є посилання і в п.5 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Суд також не врахував і положення п.3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відсутність заінтересованої особи (заінтересованих осіб) позбавляє можливості з`ясувати суть вирішеного питання.

Тобто, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу передчасно.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим за передчасністю висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за вказаною заявою.

Тобто, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційний суд не може визнати законною і обґрунтованою оскаржувану ухвалу, що відповідно до п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги, які містилися в ній, а саме про перегляд справи в повному обсязі та якнайкращого вирішення порушених вимог у заяві з метою ефективного захисту правзаявника задоволенню не підлягають, оскільки згідно з ч.ч.1 і 6 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 16 травня 2023 року.

Головуючий суддя Майданік В. В.

Судді: Вейтас І.В.

Ковальчук Н.М.