Провадження № 6/750/406/23
У Х В А Л А

21 листопада 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2023 року в справі № 750/12437/23 таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 з використанням засобів поштового зв`язку звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2023 року в справі № 750/12437/23 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Обґрунтовано заяву, зокрема, тим, що 04 вересня 2023 року Деснянським районним судом м. Чернігова було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак, на момент видачі судового наказу в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходилася справа № 750/10064/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась 07 липня 2023 року. Отже, судовий наказ було видано помилково, оскільки в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходилася справа між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. Також, обов`язок ОСОБА_1 щодо сплати аліментів відсутній, оскільки діти офіційно проживають з нею та перебувають на її утриманні.

У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань не подали.

Представник стягувача у судове засідання подала клопотання про розгляд заяви за її відсутності, вказавши, що заява є необгрунтованою, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до частини третьої статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

На підставі положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 16 лютого 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2023 року в справі № 750/2611/23 було розірвано (а.с. 12-13).

Від вказаного шлюбу учасники справи мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5, 6).

При розгляді справи № 750/2611/23 судом було встановлено, що діти проживають з позивачем ОСОБА_2 та знаходяться на його утриманні.

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2023 року в справі № 750/12437/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 23).

Також, на розгляді в Деснянському районному суді м. Чернігова знаходиться справа № 750/10064/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, провадження в якій відкрито 17 липня 2023 року. На час розгляду даної заяви рішення в цій справі судом не ухвалено.

У матеріалах справи наявні документи, видані компетентними органами м. Гіссен, про отримання як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , виплат та допомоги на дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Карацюбу Дар?ю.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною п`ятою статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із пунктами 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду необхідно розглядати як важливу частину судового провадження відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Як зазначає Верховний Суд у своїх постановах, наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним.

При цьому, подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню в примусовому порядку.

Як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що його було видано помилково, оскільки в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходилася справа між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, а також на те, що обов`язок ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутній, оскільки діти офіційно проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Так, за нормами пункту 4 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Суд не погоджується з доводами заявника про те, що в суду були наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, бо в провадженні суду була справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки в даному випадку підстави позову та заяви про видачу судового наказу (обґрунтування вимог учасників справи) є різними. Зокрема, ОСОБА_2 обгрунтовує свої вимоги тим, що діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, що встановлено і рішенням суду в справі № 750/2611/23, а ОСОБА_1 тим, що діти офіційно проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Також, суд бере до уваги, що на час розгляду судом цієї заяви відсутнє судове рішення, яким би було встановлено, що діти проживають з ОСОБА_1 , а також те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували припинення її обов`язку (зобов`язань) зі сплати аліментів за судовим наказом від 04 вересня 2023 року, який набрав законної сили (наприклад, рішення суду про звільнення від сплати аліментів), та у відповідності до вимог статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

За вказаних обставин, підстав, передбачених статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд не знаходить.

Керуючись статтями 173, 258-261, 353, 354, 355, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2023 року в справі № 750/12437/23 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.11.2023.

Суддя