Справа № 703/50/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Климовича Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 з 1/4 частини всих видів заробітку (доходу) щомісячно на кожноо на 1/6 частину щомісячно на кожну дитину.

Позов мотивований тим, що тим, що з 2016 року по 2018 рік він проживав з ОСОБА_3 та вони мають спільну дитину сина ОСОБА_4 . З початку 2018 року вони припинили спільне проживання. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2019 року і до повноліття дитини.

Зазначає, що в період часу з 2019 року по початок 2022 року він проживав разом з ОСОБА_7 . Від даних стосунків в них народився син ОСОБА_5 . Відповідно після винесення рішення до моменту звернення із даним позовом до суду в нього значно змінився сімейний стан, а відповідно і матеріальний.

Позивач стверджує, що не проживає разом з відповідкою ОСОБА_3 , що стало підставою для її звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 .

Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 червня 2022 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно з 08 червня 2022 року і до повноліття дитини.

Посилаючись на те, що під час винесення судового наказу судом не було враховано наявності в нього іншої дитини, сина ОСОБА_4 , на якого рішенням суду було вже стягнуто аліменти, відповідно їх слід стягувати на обох дітей в розмірі по 1/6 частини на кожного.

Зазнчив, що він намагався порозумітись із відповідачками щоб зменшити розмір стягуваних аліментів, оскільки він не має змоги сплачувати їх у визначених розмірах, однак порозуміння не досягнуто, тому він змушений звернутись до суду.

Ухвалою від 26 січня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання сторони не з`явились.

У поданій до суду заяві позивач, просив розглядати справу за його відсутності та наполягав на задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідачка ОСОБА_2 направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала у повному обсязі. Ухвалою від 12 травня 2023 року суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 .

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.1,2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є батьками сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 липня 2022 року (а.с.10).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місіті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 2/703/1029/19 від 16 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2019 року та до повноліття дитини (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є батьками сина ОСОБА_8 (а.с.7).

Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 червня 2022 року по справі № 703/1383/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 08 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 грудня 2022 року, провадження за вказаним судовим наком відкрите (а.с. 12)

За змістом ч.4,5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи.

Позивач зазначає, що після винесення Смілянським міськрайонним судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в нього змінився майновий стан, оскільки в нього наролилась ще одна дитина, син ОСОБА_5 .

Окрім того, зазначає, що підставою для зменшення розміріу аліментів на обох дітей, є той факт, що під час винесення судом судового наказу, суд не врахував наявності у нього іншої дитини, а відповідно аліменти слід було стягувати в розмірі 1/6 а не 1/4 частини.

В поданому суду позові позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі: рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської област № 703/560/19 року яким він зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини щомісячно та за судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/1383/22 яким він зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Як на підставу для звернення до суду із даним позовом, позивач в позовній заяві зазначає, що станом на час звернення із позовом до суду в нього суттєво погіршився матеріальний стан і він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/4 частині його заробітку (доходу) щомісячно.

Вказав на те, що його матеріальний стан суттєво змінився в порівнянні з тим, що був на момент винесення рішення про стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 та їх сплата у присудженому розмірі ставить його у тяжке матеріальне становище. В зв`язку з тим, що в нього після винесення рішення суду народилась ще одна дитина, яка також потребує матеріального утримання, а він не має змоги утримувати обох дітей у однаковому ромірі (по 1/4 частині), вважає, що це є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів як на сина ОСОБА_4 так і на сина ОСОБА_5 .

Позивач, зазначає єдину підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів суттєве погіршення його матеріального стану.

Ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач, як на докази, які підтверджують його позовні вимоги надав до суду копії свідоцтв про народження дітей, копію судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , постанову про відкриття виконавчого провадження, розрахунок боргу.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу зазначених вище норм права суд робить висновок, що для зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних вище обставин, зокрема, зміни сімейного або матеріального стану платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається лише на єдину підставу для їх зменшення, а саме на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки їх загальний розмір становить 50 % всіх видів його доходу, а тому вважає, що було б справедливо зменшити їх розмір.

Суд зазначає, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 27 березня 2019 року (яке доступне в єдиному реєстрі судових рішень) № 703/560/19 стягнуто з позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною поноліття, 29 червня 2034 року.

Справа була розглянуто у відсутність сторін, однак відповідач ОСОБА_1 , надав до суду заяву в якій позов визнав та просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Позивачу ОСОБА_1 , було достеменно відомо про рішення суду від 27 березня 2019 року та про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Рішення суду суду набрало законної сили 26 квітня 2019 року та ОСОБА_1 не оскаржувалось, що свідчить про його згоду із розміром стягуваних з нього аліментів.

Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду від 28 червня 2022 року № 703/1383/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 08 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ набрав законної сили 28 червня 2022 року.

Позивач знаючи про існування судового наказу, із заявою про йоо скасування до суду не звертався.

Окрім того, як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 грудня 2022 року та копії судового наказу, його було повернено 17 грудня 2022 року за заявою стягувача ОСОБА_2 (а.с.8, 12).

З фільтрованої виписки за період з 1 червня 2022 року по 01 грудня 2022 року, вбачається, що позивач ОСОБА_8 здійснював сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 за серпень, вересень та листопад 2022 року (а.с.11). Дана виписка підтверджує лише факт виконання судового наказу № 2-н/703/189/22 позивачем в термін до моменту повернення наказу за заявою стягувача. Вказана виписка жодним чином не підтверджує погіршення матеріального стану позивача.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На підставі положень ст.81 ЦПК України та правових норм СК України на позивача покладається обов`язок доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або зазначити інші випадки, що виникли після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Твердження позивача про те, що стягнення відбувається у надмірному розмірі, не підтверджені належними доказами, так як не надано доказів що розмір аліментів є надмірним.

Суд зауважує, що саме по собі прийняття судового рішення про стягнення аліментів з батька (матері) на кожну наступну дитину без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення усіх дітей, оскільки саме батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину до повноліття та несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Подібні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та від 08 червня 2022 року по справі № 565/1069/21.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 128 КЗпП України при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, згідно вище вказаних положень закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів і не є обставиною, що зумовлює зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

З наданих позивачем до суду доказів не вбачається стягнення із його доходу, заробітку чи заробітної плати 70 % від доходу, що спростовує твердження позивача, викладені у позовній заяві.

Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У вказаній справі саме ініціатор позову мав довести обставини змін в його матеріальному становищі або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є не обґрунтованими.

Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за судовими рішеннями.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний стан змінився настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі по 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішеннями суду.

На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дітей, в розмірі визначеному рішеннями суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає.

Окрім того з позивача підлягає стягненню судовий збір за іншу вимогу немайнового характеру, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач при зверненні з даним позовом до суду надав суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., як за одну вимогу немайнового характеру (а.с.17).

В позовній заяві позивач по суті просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за двома рішеннями суду від 27 березня 2019 року та від 28 червня 2022 року.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як встановлено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить зменшити розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Враховуючи кількість позовних вимог, позивачу належало б сплатити 1984 грн. 80 коп., позивачем сплачено 992 грн. 40 коп., тобто з нього до стягнення підлягає недоплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 182, 192 СК України, ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263- 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір на користь держави в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2023 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький