Постанова

Іменем України

07 листопада 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13479/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретар Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

від 22 червня 2023 року

в складі судді Українця В. В.

у цивільній справі №760/11698/16-ц Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення коштів

У С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 серпня 2013 року по 06 листопада 2015 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. В липні 2014 року ОСОБА_2 уклала з АТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір, строком до листопада 2015 року, на суму 200 000 доларів США, 30 000 Євро та 2 000 000 грн. Посилаючись на те, що позивач і відповідач сумлінно виконували своє зобов`язання з приводу виконання умов договору, так як депозитний договір був укладений в інтересах сім`ї та створив обов`язки для позивача, вважав ці кошти спільною сумісною власністю.

Крім того, посилаючись на те, що відповідачка продала без його згоди автомобілі, які він вважав спільною сумісною власні, оскільки були відчужені ОСОБА_2 у період шлюбу, стверджував, що він має право на грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності за продані зазначені автомобілі в сумі 5 169 076 грн.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої в червні 2017 року (том 1, а.с. 115-116), а також заяви про зміну предмета позову, поданої у вересні 2022 року, ОСОБА_1 просив:

1) визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, які були покладені та знаходились під час шлюбу на депозитних рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача за наступними договорами:

- SAMDN 2393, номер рахунку НОМЕР_1 від 24 жовтня 2013 року в доларах США на суму 51 232 долари 55 центів США;

- SAMDNWFD 800 номер рахунку НОМЕР_2 від 21 липня 2014 року в доларах США на суму 30 465 доларів 19 центів США;

- SAMDNWFD 100 номер рахунку НОМЕР_3 від 20 лютого 2015 року в Євро на суму 20 551 євро 21 євроцент;

- AMDNWFD 700 номер рахунку НОМЕР_4 від 15 липня 2014 року в гривнях на суму 243 900 гривень 01 копійка;

- SAMDNWFD 801 номер рахунку НОМЕР_5 від 15 липня 2014 року в доларах США на суму 30 769 доларів 40 центів США;

- SAMDNWFD 000 номер рахунку НОМЕР_6 від 15 липня 2014 року в Євро на суму 33 846 євро 33 євроцентів;

- SAMDNWFD 200 номер рахунку НОМЕР_7 від 18 травня 2015 року в євро на суму 02 Євро 06 євроцентів;

- SAMDNWFD 300 номер рахунку НОМЕР_8 від 28 квітня 2015 в євро на суму 16177 Євро 50 євроцентів;

- SAMDNWFD 300 номер рахунку НОМЕР_9 від 02 жовтня 2014 року в гривнях на суму 1 310 646 гривень 02 копійки;

- SAMDN 5190 номер рахунку НОМЕР_10 від 11 січня 2013 року в гривнях на суму 622 гривні 06 копійок;

- SAMDNWFD 000 номер рахунку НОМЕР_11 від 16 жовтня 2014 року в євро на суму 33762 Євро 54 євроцентів;

- SAMDNWFD 901 номер рахунку НОМЕР_12 від 16 жовтня 2014 року в євро на суму 109 968 доларів 70 центів США;

2) визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину грошових коштів, які були покладені та знаходились під час шлюбу на депозитних рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача за зазначеними договорами;

3) стягнути з відповідача 1/2 частину грошових коштів, а саме: 56 108 доларів 96 центів США, 26 084 Євро 90 євроцентів, 327 871 гривню, які були покладені та знаходились під час шлюбу на депозитних рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача за зазначеними договорами;

4) визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби: марки «Mersedes Benz s class 6.3 amg» 2012 року випуску, марки «Mersedes Benz g class 6.3 amg» 2012 року випуску, марки «Nissan GTR» 2013 року випуску, марки «Range Rover evoque» 2014 року випуску, марки «Ford Mustang 3.5» 2012 року випуску, марки «Chevrolet Camaro ZL1 6.2» 2012 року випуску, марки «Subaru Wrx Sti» 2008 року випуску, марки «Mitsubishi evolution 9» 2007 року випуску, марки «Mitsubishi evolution X» 2008 року випуску, марки «Mitsubishi evolution vagon» 2007 року випуску, марки «Mitsubishi outlander» 2006 року випуску;

5) стягнути з відповідача грошову компенсацію за його частку у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби у розмірі 6 038 960 гривень;

6) визнати недійсним договір дарування грошових коштів від 09 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року відмовлено в прийнятті однієї позовної вимоги, а саме щодо визнання недійсним договору дарування грошових коштів.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою до про стягнення коштів.

В обґрунтування зустрічного позову посилалася на те, що всі автомобілі, які ОСОБА_1 просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, є її особистою приватною власністю, куплені на грошові кошти її батьків. Разом з тим, саме ОСОБА_1 самостійно без її згоди продав належні їй автомобілі.

Вказала, що 17.08.2012 (до реєстрації шлюбу) батьком позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_5 на ім`я своєї доньки ( ОСОБА_2 ) був придбаний транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_13 (у позовній заяві цей транспортний засіб зазначений з помилкою, невірно вказаний рік випуску - 2006), що також підтверджується матеріалами справи (а. с. 84). Після укладення шлюбу між сторонами, цим автомобілем користувався сам ОСОБА_5 і цей автомобіль не перебував у користуванні подружжя.

28.10.2013 батько позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_5 вирішив продати цей автомобіль (Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску), який фактично йому і належав, попри те, що був зареєстрований на доньку, та запропонував їй на ці кошти придбати для неї ж інший автомобіль. Так, на ім`я позивача за зустрічним позовом був придбаний автомобіль Mitsubishi Lancer Evo IX, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н. НОМЕР_14 за кошти, які були отримані від продажу Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску.

У подальшому, 12.07.2014 позивачем за зустрічним позовом за рухунок грошей, що були передані їй від матері, було придбано та зареєстровано на її ім`я транспортний засіб Ford Mustang, 2013 року випуску, білого кольору, д.н. НОМЕР_15 . А згодом, 17.10.2014, за рухунок тих же грошей, що були передані їй від матері, було придбано та зареєстровано на її ім`я транспортний засіб Nissan GTR, 2013 року випуску, синього кольору, д.н. НОМЕР_16 .

За наведених обставин вважала, що придбані автомобілі у період шлюбу сторін (Mitsubishi Lancer Evo IX, 2007 року випуску; Ford Mustang, 2013 року; Nissan GTR, 2013 року випуску) є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, адже придбані за рахунок коштів, які були отримані від продажу Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску (придбаний до шлюбу) та коштів, які матір позивача за зустрічним позовом надала їй для придбання нових автомобілів. А відтак, на зазначені автомобілі не може розповсюджуватись право спільної сумісної власності подружжя.

Зазначила, що на час придбання позивачем за зустрічним позовом першого автомобілю під час шлюбу - Mitsubishi Lancer Evo IX, 2007 року випуску за рахунок коштів, що були отримані нею від продажу Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску (придбаний до шлюбу), відповідачу виповнилось лише 19 років, він ледь закінчив середню школу, а відтак не мав грошових коштів, які надавали б йому можливість купувати дорогі автомобілі.

Вважала безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо продажу автомобілів без його згоди. Доводила, що саме ОСОБА_1 без її згоди продав Nissan GTR та отримав кошти від покупця. Але зовсім забув сказати про це своїй дружині. Лише через певний час вона дізналась про все та навіть хотіла звернутись із заявою до правоохоронних органів, але її чоловік, непрозоро їй натякнув, що цього не варто робити, а про гроші вона має забути, адже вони йому потрібні для проведення подальших операцій з придбання-продажу автомобілів. Отже, починаючи з цього моменту, за рахунок грошей, які відповідач за зустрічним позовом отримав за відчуження автомобілів Nissan GTR (придбаний за особисті кошти позивача за зустрічним позовом), він у подальшому придбавав нові автомобілі, але реєстрував їх на ім`я позивача за зустрічним позовом. Зокрема, це стосувалось автомобілів: Mersedes Benz s class 6.3 amg (2012), Mersedes Benz g class 6.3 amg (2012), Range Rover evoque (2014), Chevrolet Camaro ZLI 6.2 (2012), Subaru Wrx Sti (2008) - цей автомобіль ОСОБА_1 продав одразу після аварії, учасником якої він був, Mitsubishi Lancer Evo X (2008), а згодом, вже в березні 2015 року відповідач за зустрічним позовом продав і Ford Mustang, який був придбаний за рахунок грошей, які мати позивача за зустрічним позовом надала їй, аби та придбала для себе транспортний засіб.

За наведених обставин продажу спірних автомобілів саме ОСОБА_1 , який за відсутності згоди відповідачки, підробляв її підпис на документах, а грошові кошти привласнював, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у розмірі 11 854 800 грн, що є вартістю всіх проданих ОСОБА_1 транспортних засобів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року первісний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частки відчужених спільних коштів у розмірі 50 017,35 доларів США. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 у якості грошової компенсації 56 108,96 доларів США, 26084,90 Євро та 327 871 грн, та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 6 038 960 грн у якості грошової компенсації за відчужені транспортні засоби, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації частки відчужених спільних коштів у розмірі 50 017,35 доларів США підлягає задоволенню, оскільки грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Зауважив, що при таких самих умовах суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні з ОСОБА_2 у якості грошової компенсації замість 1/2 частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на грошові кошти, а саме: 56 108,96 доларів США, 26 084,90 Євро та 327 871 грн, які були покладені та знаходилися під час шлюбу на депозитних рахунках.

Суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності та презумпції права спільної власності не надав оцінки факту реалізації транспортних засобів без згоди одного з подружжя; не дослідив питання витрачання коштів подружжя.

За наведених обставин, позивач просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2023 в частині відмовлених первісних позовних вимог про стягнення грошової компенсації в розмірі 56 108,96 доларів США, 26084,90 Євро та 327 871 грн і про стягнення 6 038 960 грн у якості грошової компенсації за відчужені транспортні засоби, ухваливши нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.11.2015 розірвано.

На ім'я ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк» відкрито депозитні рахунки за наступними договорами:

- SAMDN НОМЕР_17 № рахунка НОМЕР_1 від 24 жовтня 2013 року в доларах США на суму 51 232 долари 55 центів США;

- SAMDNWFD 800 № рахунка НОМЕР_2 від 21 липня 2014 року в доларах США на суму 30 465 доларів 19 центів США;

- SAMDNWFD 100 № рахунка НОМЕР_3 від 20 лютого 2015 року в євро на суму 20551 Євро 21 євроцент;

- AMDNWFD 700 № рахунка НОМЕР_4 від 15 липня 2014 року в гривнях на суму 243900 грн 01 коп.;

- SAMDNWFD 801 № рахунка НОМЕР_5 від 15 липня 2014 року в доларах США на суму 30 769 доларів 40 центів США;

- SAMDNWFD 000 № рахунка НОМЕР_6 від 15 липня 2014 року в євро на суму 33 846 Євро 33 євроцентів;

- SAMDNWFD 200 № рахунка НОМЕР_7 від 18 травня 2015 року в євро на суму 02 Євро 06 євроцентів;

- SAMDNWFD 300 № рахунка НОМЕР_8 від 28 квітня 2015 в євро на суму 16 177 Євро 50 євроцентів;

- SAMDNWFD 300 № рахунка НОМЕР_9 від 02 жовтня 2014 року в гривнях на суму 1 310 646 грн 02 коп.;

- SAMDN 5190 № рахунка НОМЕР_10 від 11 січня 2013 року в гривнях на суму 622 грн 06 коп.;

- SAMDNWFD 000 № рахунка НОМЕР_11 від 16 жовтня 2014 року в євро на суму 33 762 Євро 54 євроцентів;

-SAMDNWFD 901 № рахунка НОМЕР_12 від 16 жовтня 2014 року в євро на суму 109 968 доларів 70 центів США.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 10 квітня 2020 року на запит суду, всі вище перелічені договори про відкриття депозитних рахунків на ім`я ОСОБА_2 були відкриті та закриті або достроково розірвані під час шлюбу.

На виконання ухвали суду від 15 серпня 2016 року щодо надання відомостей про залишки коштів по кожному депозитному рахунку за період з 01.08.2013 станом на 06.11.2015 року надана довідка про відсутність залишків коштів на всіх депозитних рахунках.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» щодо депозитів ОСОБА_2 та виписки з рахунків ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.08.2013 по 25.03.2019 вбачається, що станом на 08 квітня 2020 року на всіх депозитних рахунках останньої відсутній залишок коштів.

Також судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі за ОСОБА_8 зареєстровано наступні транспортні засоби: «Mersedes Benz s class 6.3 amg», 2012 року випуску; «Mersedes Benz g class 6.3 amg», 2012 року випуску; «Nissan GTR», 2013 року випуску; «Range Rover evoque», 2014 року випуску; «Ford Mustang 3.5», 2012 року випуску; «Chevrolet Camaro ZL1 6.2», 2012 року випуску; «Subaru Wrx Sti», 2008 року випуску; «Mitsubishi evolution 9», 2007 року випуску; «Mitsubishi evolution X», 2008 року випуску; «Mitsubishi evolution vagon», 2007 року випуску та «Mitsubishi outlander», 2006 року випуску.

Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України 28 вересня 2016 року на запит суду надано дані автоматизованої інформаційної системи МВС за період з 01 серпня 2013 року по 06 листопада 2015 року, щодо результатів аналітичного пошуку транспортних засобів, зареєстрованих, перереєстрованих та знятих з обліку за ОСОБА_2 .

Із зазначених даних вбачається, що станом на 06 листопада 2015 року за ОСОБА_2 відсутні зареєстровані транспортні засоби, в тому числі спірні автомобілі, було знято з обліку для реалізації.

Згідно відповіді на адвокатський запит з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 22 березня 2021 року, транспортні засоби, а саме: марки «Mersedes Benz s class 6.3 amg» 2012 року випуску, марки «Mersedes Benz g class 6.3 amg» 2012 року випуску, марки «Nissan GTR» 2013 року випуску, марки «Range Rover evoque» 2014 року випуску, марки «Ford Mustang 3.5» 2012 року випуску, марки «Chevrolet Camaro ZL1 6.2» 2012 року випуску, марки «Subaru Wrx Sti» 2008 року випуску, марки «Mitsubishi evolution 9» 2007 року випуску, марки «Mitsubishi evolution X» 2008 року випуску, марки «Mitsubishi evolution vagon» 2007 року випуску, марки «Mitsubishi outlander» 2006 року випуску були зняті з обліку з ОСОБА_2 та перебувають на обліку у інших осіб.

Судом також встановлено, що сторонами не надано будь-яких доказів витрачання коштів з продажу автомобілів не на потреби сім`ї.

Крім того, в судовому засіданні судом було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_9 у суді показав, що є дідусем ОСОБА_1 . ОСОБА_2 він майже не знає, лише з розповідей онука. Бачив її один раз. Він за життя накопичував кошти та давав гроші внуку на придбання майна. Кошти ОСОБА_1 він давав особисто у 2012, 2014 та 2015 роках. Загальна сума переданих коштів складала приблизно 125 000 євро та 500 000 чи 515 000 доларів США. Передачу коштів оформлювали письмово розписками, проте нотаріально не посвідчували. Йому не відомо куди внук витрачав кошти. Гроші надав обом, а саме внуку та його дружині. Онук говорив йому, що кошти поступово поверне, проте строк повернення вони не встановлювали. Кошти він зберігав готівкою в євро та доларах США. ОСОБА_1 грошові кошти станом на день розгляду справи судом так і не почав повертати.

Свідок ОСОБА_5 у суді показав, що ОСОБА_2 є його донькою. З ОСОБА_1 він познайомився після укладення шлюбу з його донькою, оскільки вони про шлюб повідомили батьків лише по факту. Перший автомобіль марки «Мітсубіші Аутлендер» він придбав доньці ще до укладення шлюбу з ОСОБА_1 . Вартість автомобіля складала приблизно 45 000 доларів США. Його дружина дала доньці кошти на перший автомобіль десь у сумі 130 000 доларів США. Потім у шлюбі донька з чоловіком продали автомобіль марки «Мітсубіші Аутлендер». Він їздив на автомобілі марки «Мітсубіші Паджеро», який був оформлений на доньку, а коли у неї почалися проблеми з чоловіком, він переоформив автомобіль на себе. У 2014 році він подарував доньці 1 500 000 гривень, проте йому не відомо як остання ними розпорядилась. Документально дарування коштів він не оформлював.

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 60, 70, 71 СК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», дійшов висновку про відсутність на час розірвання шлюбу грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , транспортні засоби під час шлюбу були відчужені відповідачкою і не надано доказів використання спільних коштів не в інтересах сім`ї (для потреб сім`ї), у зв`язку з чим відмовив в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення половини грошових коштів, які знаходилися на депозитних рахунках, та у стягненні грошової компенсації за транспортні засоби.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки аналіз наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки щодо руху коштів на рахунках відповідача за період з 01.08.2013 по 25.03.2019 дозволяє дійти висновку про хибність позиції позивача, що полягає у складанні усіх грошових коштів, які знаходяться на депозитних рахунках упродовж періоду шлюбу, позаяк відкриттю нових банківських вкладів передувало закриття існуючих (том 2, а. с. 169-250, том 3, а. с. 1-45).

Так, зокрема, відкритий 24.10.2013 договір банківського вкладу SAMDN 393 на загальну суму 20 000 доларів США був закритий 27.10.2014 і того ж дня на суму 40 800 доларів США був збільшений депозит за договором банківського вкладу SAMDNWFD 901. В рахунок суми зазначеного збільшення увійшли також і кошти від продажу 24.10.2014 Mersedes Benz amg 5461 (2012).

Так само, відкриті 15.07.2014 договори банківських вкладів SAMDNWFD000 на загальну суму 33 000 Євро та SAMDNWFD801 на загальну суму 30 000 доларів США, а також відкритий 21.07.2014 договір банківського вкладу SAMDNWFD800 на суму 30 000,00 доларів США, були закриті 16.10.2014 із одночасним відкриттям нових договорів банківських вкладів SAMDNWFD000 на суму 32 552,22 Свро та SAMDNWFD 901 на суму 59 234,71 доларів США.

Аналогічним чином, договір банківського вкладу від 16.10.2014 SAMDNWFD000 на суму 32 552,22 Євро був закритий 20.02.2015 з одночасним відкриттям того ж дня нового депозитного договору SAMDNWFD100 на суму 20 000,00 Євро, який був закритий 23.04.2015 з відкриттям вже 28.04.2015 нового договору SAMDNWFD300 на суму 15 000,00 Євро, що був закритий 30.06.2015.

З метою полегшення сприйняття інформації про відкриття/закриття депозитних рахунків у вигляді тексту, відповідачкою до матеріалів справи 05.04.2021 були додані додаткові пояснення у вигляді розгорнутої схематичної таблиці, яка відображає не лише рух і перетворення грошових коштів на банківських вкладах, але й дати придбання/відчуження колишнім подружжям легкових автомобілів.

Як можна побачити із наявних у матеріалах справи письмових доказів, станом на момент розірвання між сторонами шлюбу (06.11.2015) у власності відповідачки ОСОБА_2 не перебувало жодного транспортного засобу чи банківського вкладу, а загалом - майна, на яке б розповсюджувався режим спільної сумісної власності.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно застосував правову позицію, згідно з якою до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. А оскільки майно, поділ якого просив здійснити позивач, у наявності подружжя перестало перебувати ще під час шлюбу, підстав для задоволення відповідних вимог не має.

Хоча згадана правова позиція викладена у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», її дотримується і Верховний Суд, що вбачається з низки постанов КЦС/ВС, зокрема, від 31.08.2022 у справі №495/9036/16-ц, від 05.12.2022 у справі №725/1677/21, від 12.06.2023 у справі №712/8602/19.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача 1/2 частки суми всіх відкритих та припинених під час шлюбу депозитів, позаяк позивачем не було надано доказів витрачання цих коштів не на потреби сім`ї або за відсутності його обізнаності про ці кошти.

Вказана позиція повністю відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, в постанові КЦС/ВС від 19.06.2019 у справі №761/32404/14-ц та від 27.01.2021 у справі №501/754/17, за змістом яких вимоги про поділ грошових коштів, знятих з банківських рахунків під час шлюбу, не підлягають задоволенню, якщо сторонами не буде доведено, що грошові кошти, зняті у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби.

Те саме стосується й придбаних та відчужених під час шлюбу транспортних засобів, перелік яких позивач наводить у своїх вимогах.

Зазначаючи про те, що всі транспортні засоби були зняті з реєстрації відповідачкою без його згоди, вартим уваги є той факт, що автомобілі Chevrolet Camaro, Subaru Impreza та Mitsubishi Lancer X були переоформлені на рідного брата позивача - ОСОБА_10 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з РСЦ МВС в Харківській області (том 3, а. с. 93-105).

Більше того, вимоги позивача про стягнення на його користь компенсації вартості 1/2 вартості автомобілів Mitsubishi OutlanderTa Mitsubishi Pajero взагалі не можуть підлягати задоволенню, оскільки ці транспортні засоби були набуті відповідачкою до реєстрації шлюбу (17.08.2012 та 22.02.2013 відповідно), а відтак є її особистою власністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України.

За обставин, коли позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачкою розпорядження набутим та відчуженим під час їхнього шлюбу майном не в інтересах сім`ї та без його згоди, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про відмову в задоволенні частини первісних позовних вимог, а фактично зводяться до власного тлумачення скаржником норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, доводи апеляційної скарги, щодо не надання судом оцінки факту реалізації спірних транспортних засобів відподвідачкою без згоди чоловіка не заслуговують на увагу судової колегії з тих підстав, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують переооформлення ОСОБА_2 трьох транспортних засобів на рідного бранта ОСОБА_1 - ОСОБА_10 (том 3, а. с. 93-105). Також два транспортних засоби були придбані ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а саме 17.08.012 та 22.02.2013.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених первісних позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін в оскаржуваній частині, а скарги без задоволення.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду в частині задоволених первісних позовних вимог та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, а також рішення суду в цій же частині не оскаржується ОСОБА_2 , то суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська