Ухвала

Іменем України

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 133/625/22

провадження № 61-6756ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Махнівська сільська рада,

особа, яка звернулась із апеляційною скаргою - ОСОБА_2

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Махнівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року позов задоволено, визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном один місяць після набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Махнівської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 610,40 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

07 березня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Штефан Д. Ю. подав до суду заяву, в якій просив розглянути питання про відшкодування наданих правових (правничих) послуг ОСОБА_2 , з урахуванням детального опису виконаних робіт, витрат та компенсацій, доданого до матеріалів справи та постановити відповідне рішення у даній частині вимог.

Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 069,40 грн.

ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_2 без задоволення.

Касаційну скаргу заявник обґрунтовує тим, що при визначенні суми відшкодування суд повинен був виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною першою статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Інтереси ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Штефан Д. Ю.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 13 грудня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 30 грудня 2022 року № 1 (детальний опис виконаних робіт, витрат та компенсацій) на виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 13 грудня 2022 року. Загальний розмір наданих послуг адвоката склав 20 069,40 грн, які заявник просив стягнути на користь скаржника ОСОБА_2 .

На момент складання акту приймання-передачі наданих послуг сторони підтвердили, що оплату наданих послуг здійснено в повному обсязі.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що понесені заявником витрати підтверджені належними і допустимими доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону, а від ОСОБА_1 жодних заперечень проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Штефаном Д. Ю. в суді апеляційної інстанції, у розмірі 20 069,40 грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, натомість зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції враховано реальність та необхідність понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Отже, перевіривши зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Махнівської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак