Провадження № 4-с/761/42/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полісмак Олександр Олександрович, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою дії, бездіяльність та рішення головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Полісмака О.В., у якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів реагування шляхом зупинення процесу реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 20.01.2022 р. № 110/02/22-Р;

- визнати неправомірними дії державного виконавця щодо передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 09.02.2022 р. та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 09.02.2022 р.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/29374/19, виданого 21.12.2020 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою від 29.03.2019 р. в сумі 150000,00 євро та судового збору в сумі 5859,05 грн. 21.01.2022 р. представник боржника надіслав на адресу Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) заяву про зупинення реалізації арештованого майна боржника у вказаному виконавчому провадженні, однак вона була залишена державним виконавцем без належного реагування. Разом з тим, посилаючись на те, що бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів з метою зупинення процесу реалізації арештованого майна, а також відповідно і його дії щодо передачі майна стягувачу, постанова та акт, є неправомірними, оскільки нерухоме майно було спільною сумісною власністю подружжя, при цьому право користування цим майном має неповнолітня дитина, заявник вважає, що вказаною бездіяльністю, діями та рішеннями державного виконавця були порушені його права та права членів його сім`ї, а тому звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 30.03.2022 р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Державний виконавець в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Інші особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заявника та заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах скарги, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/29374/19, виданого 21.12.2020 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою від 29.03.2019 р. в сумі 150000,00 євро та судового збору в сумі 5859,05 грн.

Згідно протоколів проведення електронних торгів від 03.12.2021 р. № 561799 та від 05.01.2022 р. № 565463, стартова ціна майна (квартири АДРЕСА_1 ) складала спочатку 2714022,00 грн., а в подальшому - 2306918,70 грн. В обох випадках торги не відбулись з причин відсутності допущених учасників.

21.01.2022 р. представник боржника надіслав на адресу Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) заяву про зупинення реалізації арештованого майна боржника у вказаному виконавчому провадженні, однак вона була залишена без належного реагування.

07.02.2022 р. проведено треті електронні торги, які також не відбулись з причин ненадходження від жодного учасника цінової пропозиція, що складала - 1899815,40 грн., що підтверджується протоколом проведення електронних торгів від 07.02.2022 р. № 568504.

09.02.2022 р. стягувач звернувся до Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою, у якій просив передати йому належне боржнику нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , оскільки воно не було реалізовано на третьому електронному аукціоні.

09.02.2022 р. державним виконавцем згідно з положеннями ч.9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про передачу стягувачу вказаного нерухомого майна за ціною третього електронного аукціону в сумі 1899815,40 грн. у рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 761/29374/19, а також складено відповідний акт від 09.02.2022 р.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів з метою зупинення процесу реалізації арештованого майна, а також на подальші його неправомірні дії щодо передачі майна стягувачу з винесенням відповідної постанови та складення акту, оскільки нерухоме майно було спільною сумісною власністю подружжя, при цьому право користування цим майном має неповнолітня дитина, а тому вважає, що вказаною бездіяльністю, діями та рішеннями державного виконавця порушуються його права та права членів його сім`ї.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, з метою примусового виконання рішення суду державним виконавцем 22.12.2020 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, після чого вчинялись виконавчі дії.

Як вбачається зі скарги, в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем серед іншого ініціювалась реалізація арештованого майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 , однак з врахуванням того, що це майно не було реалізовано на третьому електронному аукціоні, тому згідно вимог закону передано стягувачу, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову та складено акт.

Заявник у поданій скарзі зазначає, що реалізація належного йому нерухомого майна здійснена державним виконавцем з порушенням вимог закону, оскільки до заявки на здійснення такої реалізації не долучено копію дозволу органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які є необхідними у зв`язку з тим, що право користування майном (квартирою) має неповнолітня дитина.

Відповідно до п.30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Отже, вказані положення законодавства визначають необхідність перед передачею на реалізацію нерухомого майна отримання дозволу органу опіки та піклування, якщо право користування цим майном має дитина.

Разом з тим, судом встановлено, що заявником до заяви про зупинення реалізації арештованого майна не додавалось, а також не подавалось державному виконавцю під час примусового виконання жодних документів, які б підтверджували факт наявності у дитини права користування переданим на реалізацію майном.

Суд не приймає до уваги доводи заявника, що державний виконавець був обізнаний про вказану обставину з посиланням на акт від 17.02.2021 р., оскільки відомості про використання квартирою колишньою дружиною та дитиною заявника внесені до нього державним виконавцем виключно зі слів представника боржника, що нічим не підтверджувались.

Крім того, з матеріалі справи не встановлено, що нерухоме майно, яке реалізовувалось, було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , при цьому вказана квартира на праві власності зареєстрована саме за ОСОБА_1 .

Таким чином, за встановлених обставин, суд вважає, що в даному випадку державним виконавцем жодної бездіяльності з приводу незупинення реалізації арештованого майна, допущено не було, оскільки на момент звернення боржника із заявою, правові підстави для зупинення вчинення цієї виконавчої дії були відсутні.

За таких обставин, оскільки заявником не підтверджено, а судом не встановлено факту допущення державним виконавцем бездіяльності у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, пов`язаної з невжиттям заходів щодо зупинення реалізації арештованого майна, при цьому останній діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, у тому числі й під час передачі майна стягувачу з прийняттям відповідних рішень, тому суд вважає, що з боку державного виконавця права чи свободи заявника порушені не були, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полісмак Олександр Олександрович, ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: