Справа №339/80/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Скригун В.В.

при секретарі Ганчар Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на житло,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 червня 1994 року вона є власником квартири. В даній квартирі після укладення шлюбу з її дочкою ОСОБА_4 , за її згодою був зареєстрований ОСОБА_3 (зять).

01 серпня 2022 року рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано.

В добровільному порядку відповідач, який доводиться її колишнім зятем, не хоче знятись з реєстрації у її квартирі, оскільки протягом півтора роки проживає закордоном.

У зв`язку з цим вона звернулася до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою суду від 10 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання про виклик свідків. Будь-яких інших процесуальних дій не проводилося.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, вказавши, що колишній зять ОСОБА_3 протягом двох років перебуває закордоном і не проживаю у будинку позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Причину своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності, неявка до суду, незалежно від причин, вказує на те, що відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді. В зв`язку із чим, суд розглядає справу за наявних у справі доказів у її відсутності, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Оскільки відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 1994 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії рішення Болехівського міського суду від 01 серпня 2022 року підтверджено, що дочка позивача та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 жовтня 2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 , зареєстрований, але не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з літа 2021 року.

Допитані в судовому засіданні, як свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 пояснили, що відповідач ОСОБА_3 являється колишнім чоловіком дочки позивача, більше двох років не проживає з ними.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Частиною першою ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною другою ст. 405 ЦК України, передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач, як колишній член (зять) сім`ї власника квартири, понад один рік у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.

За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки позивачка не бажає стягувати з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 247, 263 - 265, 272, 280 - 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користуванням житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаєАДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківській області, 30 березня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Суддя Скригун В. В.