Справа №751/9683/21
Провадження №2/751/376/23
Рішення

Іменем України

26 квітня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Савчук М. О.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Державної казначейської служби України Мулач Я.В.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Бердник Олена Володимирівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Малько Аліна Олександрівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Харченко Ігор Володимирович про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Бердник Олена Володимирівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Малько Аліна Олександрівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Харченко Ігор Володимирович про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органу досудового розслідування в розмірі 1 500 000 грн. 00 коп. та стягнення судових витрат в розмірі 1 266 грн. 76 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 2019 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за багатьма кримінальними правопорушеннями в яких вона є потерпілою.

Так, 15.07.2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0004181, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в подальшому до якого за її заявами та зобов`язанням процесуальних рішень слідчих суддів органом досудового розслідування, шляхом хаотичного об`єднання, були внесені відомості щодо інших правових кваліфікацій кримінальних правопорушень, а саме: ч. 1 ст. 185, ст. 126-1, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 190, ст. 356, ч. 1 ст. 186 КК України.

Також, за її заявами до ЄРДР були внесені і інші відомості про кримінальні правопорушення, але протиправною бездіяльністю слідчих, попри ухвали суду, вони були знищені, розпорошені та не приєднані до вищевказаного кримінального провадження.

Вказує, що на даний час, з врахуванням її значного сприяння в розкритті об`єднаних кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0004181, воно органом досудового розслідування ігнорується, при цьому, відсутні ефективні засоби досудового розслідування, що супроводжуються всіма видами дій та бездіяльності слідчих, крім того, порушені всі розумні процесуальні строки, що зумовлено безпідставною, триваючою, протиправною процесуальною поведінкою органу досудового розслідування.

Вважає, що неправомірними діями відповідача щодо умисного невиконання вимог Конституції України та кримінально-процесуального законодавства, їй будучи інвалідом, завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі та гідності тривалим порушенням її прав, в наслідок чого вона перебуває у стані безперервного нервового напруження і стресу, витрачала свій час на звернення зі скаргами та перебування в судах по їх розгляду, відстоюючи свої права від порушень права на розумні строки розслідування з боку слідчого, розмір якої оцінила у 1 500000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021 року, головуючою суддею визначено суддю Карапуту О.О.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.01.2022 року, позовна заява ОСОБА_1 , залишена без руху, оскільки була подана з порушенням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, які у встановлений строк позивачем виправлені.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.01.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

14.02.2022 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву (з додатками), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. (том 2, а.с. 140 158)

16.02.2022 року позивачем надано до суду відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України (з додатком), в якій просить даний відзив не враховувати, з підстав викладених у відповіді на відзив. (том 2, а.с. 165 171)

06.09.2022 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву (з додатками), в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. (том 2, а.с. 191 209)

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

16.09.2022 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву (з додатками), в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. (том 2, а.с. 256 - 266)

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.10.2022 року, поновлено ГУНП в Чернігівській області строк для подачі відзиву на позовну заяву по даній справі та прийнято відзив до розгляду. (том 2, а.с. 294)

11.11.2022 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (з додатками), в якій просить даний відзив не враховувати, з підстав викладених у відповіді на відзив. (том 3, а.с. 2 12)

Згідно розпорядження Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.02.2023 року за №52, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №751/9683/21, в зв`язку з знаходженням судді Карапути О.О. з 21.02.2023 року у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, для недопущення порушень процесуальних строків та з метою своєчасного розгляду справи, проведено повторний автоматизований розподіл справи, на підставі чого, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №751/9683/21 між суддями від 23.02.2023 року, головуючим суддею визначено суддю Деркач О.Г.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.02.2023 року, прийнято до свого провадження цивільну справу №751/9683/21, призначено справу в судове засідання.

Позивач та представник позивача Яковлев А.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти позову і просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Чернігівській області та треті особи: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Бердник Олена Володимирівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Малько Аліна Олександрівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Харченко Ігор Володимирович в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку (том 3, а.с. 51 (зв. стор.) Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004181 від 15.07.2019 року, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справимають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторонаповинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторонанесе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Та визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, що згідно рапорту інспектора чергового Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Воробей О.Л. від 13.07.2019 року, 13.07.2019 року о 10:26 год. до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення працівника органів охорони здоров`я про те, що до Чернігівської міської лікарні № 2 звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з наявними у неї тілесними ушкодженнями у вигляді забою м`яких тканин тилу правої кістки, садна. Обставини: 11.07.2019 о 15:30 вдарив знайомий їй чоловік, адресу повідомити відмовилася, відпущена (ЄО №36366).

14.07.2019 року о 19:52 год. до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , хлопець доньки сусідки кидається на сусідку з ножем (ЄО 36631) та о 19:53 год. до Чернігівського ВП надійшло повідомлення ОСОБА_4 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , сторонній чоловік (знайомий доньки) наніс тілесні ушкодження предметом схожим на ніж та хоче винести системний блок. Дана подія приєднана до ЄО 36631.

14.07.2019 о 21:25 год. від ОСОБА_1 прийнято заяву про кримінальне правопорушення, в якій остання просить вжити заходів до ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 14.07.2019 в період часу з 19:00 год по 20:00 год. спричинив їй тілесні ушкодження та забрав жорсткий диск з її робочого комп`ютера.

15.07.2019 року о 18:00 год. до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення працівника органу охорони здоров`я про те, що до Чернігівської міської лікарні № 2 звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з наявними у неї тілесними ушкодженнями у вигляді множинних підшкірних гематом тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, голови, різаної рани третьої правої кисті. Обставини: побив ОСОБА_5 вдома (ЄО №36785).

15.07.2019 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0004181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Пьоришкової Я.Ю. (старша групи) та ОСОБА_6 (ЄО №36785).

15.07.2019 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

14.07.2019 року в період часу з 21:09 год. до 22:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим Грукач A.A. проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено: предмет ззовні схожий на ніж, змиви речовини бурого кольору та контрольний змив, два жорстких диски.

09.08.2019 року до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшов рапорт слідчого Пьоришкової Я.Ю. в якому зазначено, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004181 було встановлено, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

09.08.2019 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0004674 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Пьоришкової Я.Ю. (старша групи) та Васильцова О.В.

22.08.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0004181 та №0004674 об`єднані в одне кримінальне провадження за №0004181.

13.08.2019 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

11.09.2019 року до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява ОСОБА_1 , про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за ст. 126-1 з боку ОСОБА_7

11.09.2019 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0005310 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, розслідування якого 28.09.2019 доручено групі слідчих у складі - Малько А.О. (старша групи), Бердник О.В. та Бреус К.Ю.

08.10.2019 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

27.09.2019 року на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.09.2019 №750/10057/17, 1-кс/750/4810/19, про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 по факту залишення її небезпеці близькою людиною, внесено відомості до ЄРДР, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0005672 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Малько А.О. (старша групи), Лабурця A.C., Бердник О.В. та Мотори Н.В.

21.11.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0005672 та №0005310 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0005310.

10.10.2019 року на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.09.2019 №750/10057/19, 1-кс/750/4810/19, про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 по факту заподіяння їй майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою без ознак шахрайства, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000271 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Малько А.О. (старша групи) та Бреус К.Ю.

21.11.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0000271 та №0005310 об`єднані в одне кримінальне провадження за №0005310.

03.12.2019 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

10.10.2019 року на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.09.2019, про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 по факту заволодіння її майном шляхом шахрайства, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000272 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Малько А.О. (старша групи) та ОСОБА_8

21.11.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0000272 та №0004181 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0004181.

14.11.2019 року до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява ОСОБА_1 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення з боку ОСОБА_7 , яка всупереч волі заявниці відчужує її майно.

14.11.2019 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0007088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Малько А.О. (старша групи) та ОСОБА_9

21.11.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0007088 та №0005310 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0005310.

11.12.2019 року матеріали кримінальних проваджень за №0004181 та №0005310 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0004181.

15.07.2020 року слідчим у кримінальному провадженні №0004181 Малько А.О., прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 22.09.2020 (справа № 750/484/20, 1-кс/751119/20) та 02.10.2020 кримінальне провадження в цій частині відновлено.

15.07.2020 року слідчим у кримінальному провадженні №0004181 Малько А.О., прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 22.09.2020 (справа № 750/4848/20, 1-кс/750/1920/20) та 02.10.2020 кримінальне провадження в цій частині відновлено.

15.07.2020 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181 за підрозділом дізнання Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області.

02.10.2020 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181 за слідчим підрозділом Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області.

07.10.2020 року на виконання ухвали Деснянського районного суду, м. Чернігова від 23.09.2020, про зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.08.2020 по факту відкритого заволодіння її майном, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0005477 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, розслідування якого доручено групі слідчих у складі - Березинської А.Ю. (старша групи) та Попової Н.М.

02.11.2020 року матеріали кримінальних проваджень за №0005477 та №0004181, об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0004181.

05.02.2021 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181, за підрозділом дізнання Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

13.04.2021 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181, за слідчим підрозділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

13.08.2021 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181, за підрозділом дізнання Чернігівського районногс управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

24.09.2021 року визначено підслідність у кримінальному провадженні №0004181, за слідчим підрозділом Чернігівського районногс управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

22.10.2021 року слідчиму кримінальному провадженні №0004181 ОСОБА_10 , прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 21.01.2022 (справа №750/4848/20, 1-кс/750/44/22) та 17.02.2022 кримінальне провадження в цій частин; відновлено.

29.10.2021 року слідчим у кримінальном упровадженні №0004181 ОСОБА_11 , прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 25.11.2021 (справа №750/8489/19, 1-кс/750/3580/21) та кримінальне провадження в цій частині відновлено.

29.10.2021 року слідчим у кримінальному провадженні №0004181 Соломахою Є.С., прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частинівчиненнякримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 03.12.2021 (справа №750/8489/19, 11-СС/4823/501/21) та кримінальне провадження в цій частині відновлено.

29.10.2021 року слідчим у кримінальному провадженні №0004181 Соломахою Є.С., прийнято рішення про закриття кримінального провадження у частинівчиненнякримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Указане рішення скасовано ухвалою суду від 25.11.2021(справа №750/8489/19, 1-кс/750/3581/21) та кримінальне провадження в цій частині відновлено.

При цьому, по всіх вказаних кримінальних провадженнях у позивача був визначений процесуальний статус потерпілої.

Також, матеріали вищевказаного кримінального провадження містять значну кількість клопотань позивача та її представників в межах досудового розслідування відповідних кримінальних правопорушень на які слідчим не було надано відповіді, зокрема, від 07.08.2019, 09.07.2019, 13.08.2019, 20.08.2019, 29.07.2019, 20.09.2019, 23.09.2019, 23.12.2019, 26.09.2019, 23.12.2019, 23.09.2019, 15.10.2019, 8.10.2019, 11.11.2019, 12.11.2019, 29.10.2019, 08.01.2020, 10.01.2020, 13.01.2020, 14.01.2020, 04.02.2020, 10.02.2020, 16.03.2020, 03.06.2020, 21.04.2020, 22.04.2020, 27.04.2020, 03.06.2020, 06.06.2020, 17.06.2020, 22.06.2020, 24.06,2020, 26.06.2020, 28.06.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 26.07.2020, 28.07.2020, 03.08.2020, 11.08.2020, 22.08.2020, 25.08.2020, 26.08.2020, 04.09.2020, 09.09.2020, 29.09.2020, 16.11.2020, 08.10.2020, 20.10.2020, 25.10.2020, 16.11.2020, 23.11.2020, 03.12.2020, 14.12.2020, та такі які частково виконані, а саме, від: 20.08.2019, 13.08.2019, 23.09.2019, 23.12.2019, 26.09.2019, 20.09.2019, 08.10.2019, 15.10.2019, 11.11.2019, 12.11.2019, 29.10.2019, 08.01.2020, 10.01.2020, 13.01.2020, 14.01.2020, 04.02.2020, 10.02.2020, 16.03.2020, 03.06.2020, 21.04.2020, 22.04.2020, 03.06.2020, 06.06.2020, 17.06.2020, 22.06.2020, 24.06.2020, 26.06.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 26.07.2020, 28.07.2020, 03.08.2020, 11.08.2020, 22.08.2020, 25.08.2020, 26.08.2020, 04.09.2020, 09.09.2020, 29.09.2020, 16.11.2020, 08.10.2020, 20.10.2020, 25.10.2020, 16.11.2020, 23.11.2020, 03.12.2020, 14.12.2020.

Крім того, прокурором та начальником СУ ГУНП в Чернігівській області неодноразово надавалися вказівки про виконання відповідних процесуальних та слідчих (розшукових) дій, які були виконані не у повному обсязі.

На даний час досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 004181 від 15.07.2019 року триває.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

У разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами) (ч. 1 ст. 217 КК Ураїни).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 219 КК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину (п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 219 КК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 219 КК України загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається: 1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим; 2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 7 ст. 219 КК України обрахований відповідно до частини четвертої цієї статті загальний строк досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні визначається прокурором, зазначеним у частині четвертій статті 295 цього Кодексу, про що ним виноситься відповідна постанова. У разі необхідності одночасно з обрахуванням загального строку в об`єднаному кримінальному провадженні може бути вирішено питання його продовження.

Отже, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 185, ст. 126-1, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 190, ст. 356, ч. 1 ст. 186 КК України, на день подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення, відносились відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України до злочинів невеликої тяжкості, а з 01.07.2020 року, згідно ч. 4 ст. 12 КК України до нетяжких злочинів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності умов для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

В ч. 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої вказаної норми в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Суд наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява № 68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди у цій справі, позивачем зазначено правовою підставою для відшкодування такої шкоди бездіяльність органів досудового розслідування, очевидно надмірну тривалість, тобто, понад встановлений Законом строк досудового розслідування та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи досі триває.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно дочинногозаконодавства моральнашкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовженняактивного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового слідства з матеріалами кримінального провадження № 0004181 від 15.07.2019 року, 02.11.2020 року було об`єднано крайні матеріали кримінального провадження №0005477 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, що, станом на час подання позову до суду, свідчить про незабезпечення розумних строків, передбачених кримінально процесуальним законодавством.

При цьому, доводи відповідача ГУНП в Чернігівській області фактично зводяться лише до викладення переліку проведених слідчих (процесуальних) дій, однак не надано жодних пояснень та доказів чому дане кримінальне провадження, починаючи з 2019 року, не має ефективного розслідування.

Разом з тим, заперечення проти задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди, спростовуються самими матеріалами справи.

Так, з огляду на всі наявні в матеріалах справи процесуальні документи, які прийняті в межах даного кримінального провадження, слідує, що під час досудового розслідування, починаючи з 2019 року, значною кількістю вищезгаданих ухвал слідчих суддів, скарги потерпілої ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу досудового розслідування, які полягали у невнесенні відомостей но ЄРДР, відмови в задоволенні її клопотань та закритті кримінальних проваджень - були задоволені, що підтверджує факт невиконання слідчим всіх необхідних дій для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та як найшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування вказаних кримінальних проваджень.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що органом досудового розслідування ГУНП в Чернігівській області захист прав позивача, як заявника у кримінальному провадженні починаючи з 15.07.2019 року, належним чином не відбувся, адже в межах розумного строку, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, органом досудового розслідування, не вчинено.

У п. 74 рішення "Ігнаткіна проти України", констатуючи порушення права заявника на справедливий суду, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - "розумність" тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника.

Аналогічний постулат ЄСПЛ наводив в п. 95 рішення у справі "Таран проти України", окремо наголосивши, що розглянувши всі надані йому матеріали справи, Суд вважає, що Уряд не навів жодного факту чи аргументу, здатного переконати його, що така тривалість провадження за обставин цієї справи була обґрунтованою. Зважаючи на власну судову практику з цього питання, Суд вважає, що в цій справі тривалість провадження була надмірною і не відповідає вимозі "розумного строку". Отже, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, аргументи Державної казначейської служби України про те, що вони не порушували прав та інтересів позивача, не вступали у правовідносини з ним і шкоди йому не завдавала, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, є неспроможними з огляду на таке.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Таким чином, покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, суд зобов`язує саме Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, шляхом безспірного списання цих коштів з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

З викладеного вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Участь Державної казначейської служби України в якості співвідповідача жодним чином не змінює цивільно-правового характеру даного спору.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги обставини справи, зумовлені системним прийняттям органом досудового розслідування відповідних рішень і дій без проведення, згідно з вимогами КПК України, установленої перевірки заяв ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, а також, характером та надмірною тривалістю досудового розслідування; глибиною душевних страждань позивача та стану здоров`я (втрата майна, в т.ч. і житла); її переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я; часом, витрачений на захист своїх прав та значення для позивача розслідуємих обставин кримінального провадження, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для часткового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Крім того, суд не вбачає правових підстав для стягнення витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів здійснення відповідних витрат, позивачем не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76 - 83, 89, 258, 259, 263 - 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Бердник Олена Володимирівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Малько Аліна Олександрівна, слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Харченко Ігор Володимирович про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органу досудового розслідування - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 71 000 (сімдесят одна тисяча) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду або через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса для листування: а/с №6, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, проспект Перемоги, 74, ).

Відповідач: Державна казначейська служба України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіона, 6, ).

Третя особа: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Бердник Олена Володимирівна (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Шевченка, 13).

Третя особа: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Малько Аліна Олександрівна (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Шевченка, 13).

Третя особа: слідчий слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Харченко Ігор Володимирович (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Шевченка, 13).

Повний текст рішення суду виготовлено 08.05.2023 року.

Суддя О. Г. Деркач