ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 442/486/13

провадження № 61-9385св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року в складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у 2005 році він був призначений начальником новоствореного відділення ПАТ «УкрСиббанк» у м. Дрогобичі, а в 2008 році його призначено керуючим групи із шести відділень цього банку з розташуванням місця роботи в місті Дрогобичі.

На виконання вимог пункту 1.4 наказу від 20 грудня 2010 року № 933 розпочалася процедура скорочення в Першому Львівському управлінні Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк». На засіданні комісії з проведення процедури вивільнення працівників Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк» від 22 грудня 2010 року було прийняте рішення про ліквідацію посади, яку займав позивач.

Згідно з наказом № 50-ВК від 07 лютого 2011 року «Про вивільнення», з метою вдосконалення структури банку, у зв`язку із змінами в організації праці, що призводять до скорочення чисельності і штату, 08 квітня 2011 року на підставі наказу № 933 від 20 грудня 2010 року «Про зміни в штатному розкладі вертикалі роздрібного бізнесу АТ «УкрСиббанк» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з роботи.

Позивач вважав такий наказ незаконним, оскільки він виданий усупереч вимогам статті 42 КЗпП України.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив:

визнати незаконним пункт 1.1 наказу № 50 - ВК від 07 лютого 2011 року «Про вивільнення», виданого ПАТ «УкрСиббанк» та пункт 1.1 наказу № 141-ВК від 07 квітня 2011 року, виданого ПАТ «УкрСиббанк», яким його звільнено з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк»;

поновити його на зазначеній посаді;

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн та 82 496,94 грн різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2012 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 1.1 наказу № 141-ВК ПАТ «УкрСиббанк» від 07 квітня 2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 55 846,97 грн різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 1.1 наказу ПАТ «УкрСиббанк» від 07 квітня 2011 року № 141-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 82,496,94 грн різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року суд допустив до негайного виконання рішення суду від 19 березня 2013 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 9 289,58 грн та відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року апеляційні скарги ПАТ «УкрСиббанк задоволені. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2013 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що підставою для його звільнення роботи стали наказ від 22 грудня 2020 року № 095/1 та протокол засідання комісії з проведення вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 грудня 2010 року. Заявник зауважує, що вказані документи були сфальсифіковані, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, яка була проведена в ході досудового розслідування, в якій зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який розташований у графі «З наказом ознайомлені: ОСОБА_2 » в наказі від 22 грудня 2020 року № 095/1, підпис від імені ОСОБА_2 , розташований у графі «Заст.нач.з РП - Гетманська Л. Е.» в протоколі засідання комісії з проведення процедури вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 грудня 2010 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Також зазначає про те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року кримінальне провадження № 0001742 від 05 травня 2014 року закрито на підставі пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Так, документи, на які посилається ОСОБА_1 , а саме наказ Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк» № 095/1 від 22 грудня 2010 року та протокол засідання комісії з проведення процедури вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 жовтня 2010 року оцінювалися судами при розгляді вказаної справи по суті і не були підставою звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі наказу ПАТ «Укрсиббанк» від 07 квітня 2011 року № 141-ВК. При цьому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року про закриття кримінального провадження не встановлено фальшивість вказаних письмових доказів, а саме не встановлено підробку змісту або даних, що не відповідають дійсності, які відображені в текстах зазначених наказу та протоколу. Тому ця ухвала не може бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

21 вересня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2013 року.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що підставою для звільнення його з роботи стали наказ від 22 грудня 2020 року № 095/1 та протокол засідання комісії з проведення вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 грудня 2010 року. Вказані документи були сфальсифіковані, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, яка була проведена в ході досудового розслідування. Факт підробки документів підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року, якою закрито кримінального провадження.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У грудні 2022 року АТ «Укрсиббанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року відмовлено, а в частині оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року провадження в справі відкрито, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У липні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_1 працював у АТ «УкрСиббанк» на посаді керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту АТ «УкрСиббанк».

Відповідно до наказу від 01 грудня 2010 року № 849 «Про зміну структури відділень АТ «УкрСиббанк», з метою актуалізації інформації в торговій сітці банку, затверджено і введено в дію «Перелік відділень АТ «УкрСиббанк», а Департаменту персоналом наказано внести відповідні зміни в штатний розклад банку, забезпечити виконання необхідних правових процедур у відповідності до КЗпП України.

За витягом із протоколу засідання від 20 грудня 2010 року № 36/10 правління АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із змінами в організації праці та зміною кількості груп відділень у Першому Львівському територіальному управлінні Західного регіону департаменту АТ «УкрСиббанк» прийняло рішення ліквідувати штатну посаду «керуючого групою відділень» із розміщенням у м. Дрогобичі. При цьому збережено фонд заробітної плати за вказаною посадою з розподілом цієї суми на збільшення заробітної плати штатних посад вертикалі роздрібного бізнесу.

Наказом виконуючого обов`язки голови правління від 20 грудня 2010 року № 933 внесено зміни до штатного розпису банку та ліквідовано штатну одиницю «керуючого групою відділень» в Першому Львівському територіальному управлінні Західного регіону департаменту з розміщенням у м. Дрогобичі із збереженням частини фонду оплати праці.

Наказом начальника Західного регіонального департаменту банку від 22 грудня 2010 року № 095/1 створено комісію з вивільнення працівників та розгляду списку осіб щодо вивільнення.

Протоколом засідання зазначеної комісії від 22 грудня 2010 року запропоновано включити в список осіб, яких необхідно вивільнити відповідно до наказу № 933 від 20 грудня 2010 року, ОСОБА_1 - керуючого групою відділень в Першому Львівському територіальному управлінні Західного регіону департаменту з розміщенням у м. Дрогобичі.

Наказом начальника департаменту управління персоналом АТ «УкрСиббанк» Козлової О. В. від 07 квітня 2011 року № 141 -ВК позивача звільнено із займаної посади з 08 квітня 2011 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2002 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Таким чином, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору і які існували на час постановлення рішення, але про які не було і не могло бути відомо особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній та касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Не належатьдо нововиявлених нові обставини, які виникли абозмінилися після ухваленнясудом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виниклипісля рішення, абонове обґрунтування позовних вимог чизаперечень проти позову; не може вважатисянововиявленою обставина, яка ґрунтуєтьсяна переоцінці тих доказів, які вже оцінювалисясудами у процесірозгляду справи (постановаВеликої Палати ВерховногоСуду від 14 квітня2021 року у справі№9901/819/18, провадження № 11-430заі20).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Частина третя статті 429 ЦПК України визначає, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що підставою для його звільнення з банку стали наказ від 22 грудня 2010 року № 095/1 та протокол засідання комісії по проведенню вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 грудня 2010 року. Проте висновком почеркознавчої експертизи, яка була проведена в ході досудового розслідування, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який розташований у графі «З наказом ознайомлені: ОСОБА_2 » в наказі № 095/1 від 22 грудня 2010 року, підпис від імені ОСОБА_2 , який розташований в графі «Заст.нач.з РП - ОСОБА_2 » в протоколі засідання комісії з проведення процедури вивільнення працівників ЗРД АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню, від 22 грудня 2010 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Вказані обставини, про які зазначено в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року про закриття кримінального провадження, на думку заявника, є нововиявленими.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив із такого.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2021 року закрито кримінальне провадження, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказаною ухвалою не встановлено, що відомості, зазначені в наказі Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк» № 095/1 від 22 грудня 2010 року та протоколу засідання комісії з проведення процедури вивільнення працівників Західного регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк», що займають посади, які підлягають скороченню від 22 грудня 2010 року, підписаного головою комісії Ромушко Ю. О., не відповідають дійсності.

При цьому документи, на які посилається заявник, не зазначені в наказі від 07 квітня 2011 року № 141-ВК, як підстава для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність заявником підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України, для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на їх правильність та обґрунтованість не впливають.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги заявника не заслуговують на увагу, оскільки не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська