Справа № 211/5768/20
Провадження № 2/211/95/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Мариненко Е.П.

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/ 4 до 1/8 частки заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на зміну матеріального стану. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду від 04 квітня 2013 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частки доходу на користь відповідача ОСОБА_2 . Однак на даний час він мешкає разом зі своїми батьками, де його рідний батько хворіє та потребує його, сина, допомоги, у тому числі матеріальної. Тому він змушений оплачувати не лише лікування батька для подальшого поліпшення його здоров`я, але й комунальні послуги та купівлю продуктів харчування, що підтверджується наданими чеками. У зв`язку з цим просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У матеріалах справи наявна заява представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи за його та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в тексті позову.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що будь-яких документів, які б свідчили про розмір пенсії батьків позивача ним до позовної заяви не додано, а отже дослідити матеріальний стан батьків позивача на підтвердження дійсності потреби матеріальної допомоги, неможливо. Твердження позивача про необхідність оплати курортного лікування батька безпідставне, оскільки таке лікування носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим у цьому випадку. Стосовно наданих позивачем чеків, то у них зазначені ліки, які у медичній виписці хворого не указані і не застосовуються при урологічних хворобах, у зв`язку з чим неможливо установити чи дійсно ці ліки були придбані позивачем для потреб його хворого батька та саме за кошти позивача. Крім того, деякі фіскальні чеки на придбання ліків датовані ще 2018 роком, коли сторони проживали однією сім`єю та мали спільний бюджет. Батько позивача у зв`язку з хворобою не утратив працездатності, йому не установлена інвалідність, тобто він може вести звичний спосіб життя. Доказі того, що батько позивача у зв`язку із хворобою потребує постійного стороннього догляду та перебуває на утриманні позивача до позовної заяви не додані, а самого факту спільного проживання з батьком та навіть утримання хворого батька не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Стосовно сплати комунальних платежів позивачем, то згідно наданих ним квитанцій, середній розмір комунальних платежів, що сплачуються за один місяць, складає 530,00 грн., що не впливає суттєво на його матеріальний стан та не являється підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому позивач уже звертався до суду із позовом до неї про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, однак рішенням суду від 18.05.2020 у справі № 211/1677/20 йому відмовлено у задоволенні вимог. Позивач має ігрову залежність, що і стало причиною розірвання шлюбу, оскільки усі вільні кошти він програє і зменшення аліментів призведе до збільшення розміру програшів позивача, а інтереси дітей постраждають. Тому оскільки позивачем не доведено, що після винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина погіршився його стан здоров`я, змінилось матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в його житті і можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, просить у задоволенні вимог відмовити.

У відповіді на відзив позивачем викладені обставини, аналогічні зазначеним у позовній заяві та доповнено, що позивач неодноразово пропонував додаткові грошові кошти на утримання дітей, але відповідачка відмовляється від будь-якої грошової допомоги, про що у якості доказу додано аудіо файл їх розмови.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві (стаття 180 СК України), де на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/ 4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягненням ним повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_2 (а.с. 8 копія рішення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року по справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20).

Аналогічна позиція викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

У постанові 01 серпня 2019 року у справі № 760/11934/16-ц (провадження № 61-28152св18) Верховний Суд зазначив, що «відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров`я порівняно з тим, які були у нього на час ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року. Доводи заявника, про те, що судом не було враховано, що на його утриманні перебуває його батько ОСОБА_1 , який є пенсіонером, та потребує його утримання та лікування, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршилося, не є достатньою підставою для зменшення установленого рішенням суду першої інстанції розміру аліментів на утримання дитини».

Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц (провадження № 61-12568св18), вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання зазначив, що «вирішення питання про звільнення особи від сплати аліментів у зв`язку зі скрутним майновим станом зобов`язує особу, яка його ініціювала, довести відсутність можливості брати участь в утриманні дитини та не ставиться в залежність від доходів іншого з батьків, з яким проживає дитина та на утриманні якого знаходиться. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки судами встановлено, що вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно положень статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство, відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів

Так, у матеріалах справи відсутні доказів того, що позивач є єдиною дитиною у свого батька та несе тягар по утриманню непрацездатного батька, підтвердження чого теж у матеріалах справи відсутнє, як і не надано доказів отриманих батьком доходів, у тому числі й розміру пенсії, тощо. З наданих до суду письмових доказів установлено, що батько позивача у період з 11.03.2020 по 16.03.2020 проходив стаціонарне лікування, однак доказів утримання його позивачем не надано.

Надані до суду копії чеків суд не приймає до уваги у якості зміни матеріального стану позивача, оскільки з них не убачається, що вони придбавались саме позивачем та саме з метою лікування батька, а також носять систематичний, постійний характер.

Як і не приймаються до уваги надані позивачем копії платіжних документів про сплату комунальних послуг, оскільки оплата за указані послуги здійснюється усіма громадянами країни, у тому числі й відповідачем.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни його матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України.

Придбання у липні 2020 року відповідачкою транспортного засобу не являється підтвердженням поліпшення її матеріального стану, за відсутності у тому числі інформації про ціну договору купівлі-продажу, умов оформлення, стану придбаного засобу, джерела отриманих фінансів, тощо.

При цьому викладені у відповіді на відзив доводи позивача підтверджують факт наявності у нього додаткових грошових коштів на утримання дітей: відмова ж відповідачки від отримання таких коштів не підтверджує його неспроможність їх сплачувати, а скоріш підтверджує бажання відповідачки отримувати їх централізовано, через виконавчу службу на підставі виконавчого документа.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодування не підлягають.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279, 280-288 ЦПК України,суд

ухвалив:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко