ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/722/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Маміна О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року в складі судді Щепіхіної В.В., у справі № 638/13593/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Туру Віри Григорівни, звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ) в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 здобула право на отримання пенсії, та після того зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа 24 липня 2015 року, таким чином на цей час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області. Відповідно до листа ГУ ПФУ в Київському районі м. Харкова від 10 листопада 2017 року № 13330-47/02 електронною поштою надійшли списки тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб. З урахуванням зазначеного на підставі отриманої інформації на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки виплату пенсії було призупинено з 01 квітня 2017 року. 12 листопада 2018 року Харківським окружним адміністративним судом за позовом ОСОБА_1 ухвалено рішення у справі № 820/1206/18 яким визнано протиправним дії Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2017 року та зобов`язано Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити щомісячно нарахування та виплату позивачці пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2017 року. 28 березня 2019 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 820/1206/18, котрий 01 квітня 2019 року було направлено до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На даний час правонаступником боржника є ГУ ПФУ в Харківській області. Однак, до теперішнього часу позивачка не отримувала заборгованість по пенсії та відповідачем не здійснено виплату заборгованості, що призводить до подальшої незаконної бездіяльності органу держаної влади. Такі незаконні дії завдають позивачці значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що остання позбавлена доходу для існування, що призводить до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила стягнути з Держави України в особі ГУ ПФУ в Харківській області на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок протиправної бездіяльності шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів державного бюджету в розмірі 40 000, 00 грн.

30 вересня 2021 року ГУ ПФУ в Харківській області подало відзив на позов, в якому просило відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на позов мотивовано тим, що в діях відповідача відсутня протиправність, оскільки відповідно до постанови Кабінету міністрів України (далі КМУ) від 28 квітня 2018 року № 335 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Таким чином, нарахований борг в розмірі 51 972,36 грн обліковується в Пенсійному фонді України та буде виплачений за умови прийняття КМУ окремого порядку та при наявності відповідного фінансового забезпечення. Крім того, ГУ ПФУ в Харківській області не є розпорядником бюджетних кошт. Також, у відзиві відповідач зазначає, що позивачка не надала ґрунтованих доказів, що заподіяна їй моральна шкода спричинена саме неправомірними діями відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з Держави України в особі ГУ ПФУ в Харківській області шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 40 000, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протиправність дій Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Харківській області, стосовно невиплати пенсії позивачці встановлена рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 820/1206/18, яке набрало законної сили. Невиплата позичці за судовим рішенням протягом більше ніж двох років суми пенсії в розмірі 51 972,36 грн, яка є основним джерелом доходу пенсіонера, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачці завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, психологічного навантаження, тривоги за подальшу долю пенсійних виплат. Крім того, враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивачку внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважав обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн.

13 березня 2023 року ГУ ПФУ в Харківській області, подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам зазначеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, вважає, що оскільки при розгляді питання щодо нарахування та виплати заборгованості по пенсії відповідач діяв на підставі положень чинного законодавства та в межах наданих повноважень, відсутні протиправні дії з боку ГУ ПФУ в Харківській області, а отже зобов`язання щодо стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн є незаконним.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є пенсіонером з 07 квітня 2001 року безстроково, що підтверджується копією пенсійного посвідчення за № НОМЕР_1 від 18 квітня 2001 року (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України № виданої 24 липня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та перемістилася за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 820/1206/18 визнано протиправними дії Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2017 року; скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова від 24 березня 2017 року та Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 18 серпня 2017 року щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити щомісячно нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2017 року. Відповідне рішення набрало законної сили 18 березня 2019 року (а.с. 12-24).

28 березня 2019 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 820/1206/18, котрий 08 квітня 2019 року було пред`явлений до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 25-26).

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Здійснюючи перевірку законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Ця правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19).

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає обґрунтованими та справедливими висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивачка має право. По вказані справі 28 березня 2019 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який досі не виконано.

Встановивши наявність умов, необхідних для відшкодування моральної шкоди, пов`язаних з неправомірним припиненням пенсійних виплат, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди, завданої позивачці, однак з її розміром колегія суду погодитись не може.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Зважаючи на викладене, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, ухвалюючи рішення по справі, поза увагою суду першої інстанції залишилися вимоги частини 3 статті 23 ЦК України.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне зменшити суму моральної шкоди з 40 000, 00 грн. до 5 000,00 грн., оскільки такий розмір грошової компенсації відповідає вимогам статті 1167 ЦК України та статті 23 ЦК України.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з Держави України в особі ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади в розмірі 5 000, 00 грн.

Інші аргументи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Як вбачається з матеріалів справи, що ГУ ПФУ в Харківській області при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатило судовий збір в розмірі 1362 грн., що документально підтверджено квитанцією № 490 від 28 лютого 2023 року (а.с. 102).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме на 12,5 % (5000 х 100) : 40000, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог - 1191 грн 75 коп. судового збору (1362 х 87,5 %).

Судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року змінити.

Стягнути з Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Код , юридична адреса: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп.

Компенсувати за рахунок держави Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1191(одна тисяча сто дев`яносто одна) грн. 75 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 травня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна