Справа №381/2272/22 Головуючий в суді І інстанції Соловей Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Рагушіної І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що постановою Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року у справі № 381/3465/16-ц було скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Борівської селищної ради, ОСОБА_1 , скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району від 13 жовтня 2009 року № 8-ХХУШ-У щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 874,00 кв.м, в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання згоди на виготовлення технічної документації. Скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району від 15 червня 2012 року № 7.15 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів , що посвідчують право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0.0825 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. Визнано недійсним Державний акт серії ЯЙ № 932864 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0668 га. виданий 29.12.2012 року та визнано недійсним Державний акт серії ЯЙ № 932863 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0157 га виданий 29.12.2012 року ОСОБА_1 .

Вказувала, що під час оскарження в суді вказаних незаконних державних актів ОСОБА_1 , з метою ухилення від виконання кінцевого судового рішення, 02.02.2017 року поділила спірну земельну ділянку площею 0,0668 га на дві земельні ділянки площею 0,0384 га та 0,0284 га, а 03.05.2017 року одну земельну ділянку площею 0,0384 га подарувала ОСОБА_4 , в подальшому відбулася державна реєстрація права власності відповідачів на земельні ділянки.

Таким чином вважає, що спірні земельні ділянки без законних підстав вибули з володіння позивача.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року позов задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0284 га з кадастровим номером :01:003:0839, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Скасовано рішення державного реєстратора Марченко В.Г., Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, про державну реєстрацію прав та запис про право власності .04.2017, індексний номер: 34693709 від 10.04.2017, щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0284 га з кадастровим номером :01:003:0839, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 249.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0284 га з кадастровим номером :01:003:0839 в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0384 га з кадастровим номером :01:003:0838, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Вінічук Т.В., Фастівського районного нотаріального округу, Київської області про державну реєстрацію прав та запис про право власності .05.2017, індексний номер: 35018463 від 03.05.2017, щодо права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0384 га з кадастровим номером :01:003:0838, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 249.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0384 га з кадастровим номером :01:003:0838 в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач ніколи не був власником спірних земельних ділянок, а відтак немає права на їх витребування.

Вказує також, на те, що позивач не надав суду доказів неможливості дізнатися про порушення своїх прав ще у 2017 році та вказує на необхідність застосування позовної давності.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на її необґрунтованість та просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на підставі недійсного державного акту серії ЯЙ № 932864 на земельну ділянку площею 0,0668 га, кадастровий номер :01:003:0582 незаконно поділила її та відчужила спірні земельні ділянки, всупереч об`єктивно встановленим обставинам у справі №381/3465/16-ц.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року у справі № 381/3465/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Борівської селищної ради, ОСОБА_1 про скасування рішень, визнання недійсними правовстановлюючих документів на земельні ділянки скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Борівської селищної ради, ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району від 13 жовтня 2009 року № 8-ХХУШ-У щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 874,00 кв.м, в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання згоди на виготовлення технічної документації.

Скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району від 15 червня 2012 року № 7.15 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0.0825 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою.

Визнано недійсним Державний акт серії ЯЙ № 932864 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0668 га, виданий 29.12.2012 року ОСОБА_1 та визнано недійсним Державний акт серії ЯЙ № 932863 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0157 га, виданий 29.12.2012 року ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 381/3465/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково, змінено постанову Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року у частині розміру стягнутих судових витрат, а у іншій частині залишено без змін.

Як вбачається з тексту постанови Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року судом було встановлено, що Борівська селищна рада Фастівського району, ухвалюючи рішення 13 жовтня 2009 року за № 8-XXVIII-V та рішення району № 7.15 від 15 червня 2012 року, а в подальшому видаючи 29 грудня 2012 року відповідачці ОСОБА_1 державний акт серії ЯЙ № 932864 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0668 га. та державний акт серії ЯЙ № 932863 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0157 га. не дотрималася вимог Земельного та Цивільного кодексу України, та в порушення прав позивача, ОСОБА_2 , як власника 16/25 частин домоволодіння в АДРЕСА_1 передала ОСОБА_1 земельну ділянку, яка значно перевищує її частку - 9/25 у спільній частковій власності на житловий будинок та господарській споруди та будівлі.

Крім того, затверджуючи 15 червня 2012 року рішенням №7.15 технічну документацію та матеріали інвентаризації на земельну ділянку ОСОБА_1 , Борівська селищна рада не перевірила, що на земельній ділянці, яка передається у власність відповідачці ОСОБА_1 знаходиться частина сараю «Б» та частина льоху, що знаходиться під сараєм «Б», чим фактично позбавила позивача ОСОБА_2 права вільно користуватися та володіти даним нерухомими майном.

Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, 02.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого органу з заявою про розподіл земельної ділянки площею 0,0668 га, кадастровий номер :01:003:0582, що знаходиться в АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки та виготовлення технічної документації, щодо розподілу земельних ділянок згідно чинного законодавства, при цьому, нею було надано скасований Державний акт серії ЯЙ № 932864 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0668 га, виданий 29.12.2012 року, позаяк вищенаведеним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року його було визнано недійсним.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0839, площа 0,0284 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована державним реєстратором Марченко В.Г., на підставі заяви про поділ, серія та номер: 116, виданий 02.02.2017, приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Сушановою Т.В.; Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ- 017, виданий 14.03.2017 відділом у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; рішення органу місцевого самоврядування, про присвоєння адреси, серія та номер: 4, виданий 30.03.2017 Борівською селищною радою Фастівського району Київської області. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34693709 від 10.04.2017 08:44:04, ОСОБА_6 , Борівська селищна рада, Фастівського району, Київської області. Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0838, площа 0,0384 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована державним реєстратором приватним нотаріусом Вінічук Т.В., Фастівський районний нотаріальний округ, Київська область Підставою внесення запису є договір дарування, серія та номер: 378, виданий 03.05.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35018463 від 03.05.2017 11:03:24, приватний нотаріус Вінічук Т.В., Фастівський районний нотаріальний округ, Київська область. Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя стаття 388 ЦК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Аналогічний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 р у справі № 488/5027/14-ц.

При цьому, судом враховано, що згідно абз. 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Верховний Суд в своїй постанові від 23.06.2020 в справі № 922/2589/19 зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Щодо застосування строку позовної давності суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію щодо застосування строків позовної давності при вирішенні спорів про витребування майна із незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України, та зазначала, що до таких спорів застосовується загальна позовна давність у три роки. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Крім того, строк загальної позовної давності застосовується і до похідних вимог, в даному випадку щодо скасування державної реєстрації права власності.

Судом першої інстанції враховано, що вищевказаний поділ спірної земельної ділянки з подальшим укладенням договору дарування відбувся відповідачем під час розгляду справи №381/3465/16-ц в апеляційному та касаційному суді, при цьому про такий поділ земельної ділянки ОСОБА_1 будь-якої інформації в межах справи №381/3465/16-ц не надавала, а про наявність порушень своїх прав позивач дізнався 31.03.2021року після отримання інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки в даному випадку відповідач на підставі недійсного державного акту серії ЯЙ № 932864 на земельну ділянку площею 0,0668 га, кадастровий номер :01:003:0582 незаконно поділила її та відчужила спірні земельні ділянки, чим порушила право власності позивача на дану земельну ділянку, а тому він має право на її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником спірної земельної ділянки та немає права на її витребування, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що дані обставини встановлені постановою Апеляційного суду Київської області від 24.01.2018 року у справі № 381/3465/16-ц.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: