ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9018/23 Справа № 242/532/23 Суддя у 1-й інстанції - Владимирська І.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 242/532/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2023 року, яке ухвалено суддею Владимирською І.М. у м. Селидове Донецької області та повне судове рішення складено 18 серпня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно матеріалів кримінального провадження №0001266 від 24.07.2017 за ознаками ч.1 ст.122 УК України 23 липня 2017 року близько 23-00 години у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на грунті несподівано виниклих неприязних стосунків виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_2 умисне, з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим наміром, завдав 4 удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_1 . В результаті злочинних дій ОСОБА_2 позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, які описані в діагнозі: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом кісток носу. Гематома повік OS. Закритий перелом верхньої щелепи зі зміщенням та скуленої кістки зліва зі зміщенням. Закритий перелом нижньої та медіальної стінок лівої орбіти з незначним зміщенням».

Згідно висновку СМЕ № 92 від 12.10.2017, виявлені тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень легкого і середнього ступеня тяжкості.

Відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження № 0001266 від 24.07.2017, йому повідомлено про підозру по ст.122 УК України, а після закінчення досудового слідства матеріали справи із обвинувальним актом спрямовані до Селидівського міського суду, де розглядались по суті разом із поданим мною цивільним позовом.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2023 року кримінальне провадження № 0001266 від 24.07.2017 на підставі ст.49 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_2 , звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач тривалий час проходив медикаментозне стаціонарне лікування в різних медичних установах. За період лікування позивачем були зроблені грошові витрати на придбання ліків, які були призначені лікарями. За весь час лікування на придбання лікарських препаратів позивачем витрачено 11 359 грн.

Крім того, для проведення операційного лікування в медичному закладі м. Харков, до місця лікування позивача доставила на особистому автомобілі його дружина, тому що пересування у громадському транспорті за станом здоров`я було виключене.

Також за період проходження лікування, у зв`язку з необхідністю здійснення поточного догляду за позивачем, необхідністю регулярного придбання для нього призначених ліків та продуктів харчування дружина позивача ОСОБА_4 вимушена була періодично приїзжати до позивача на особистому автомобілі. Такі поїздки були вимушені, тому що їй необхідно було повертатися до дітей 5 та 12 років. Інколи дружина вимушена була залишатися в м. Харків для догляду за позивачем та наймати готель у зв`язку з відсутністю можливості залишатися у лікарні в нічний час. Все це приводило до додаткових витрат. На придбання пального було витрачено 15 237,58 грн на оренду готелю 2 070 грн.

З метою отримання правової допомоги у вирішенні питання про представництво у кримінальному процесі та підготовки позову про відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного злочином, 20 вересня 2017 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора № 1» був укладений договір на надання адвокатських послуг. Згідно п. 6.1 вказаного договору і додаткової угоди, позивачем була зроблена передоплата у розмірі 3 000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Таким чином, позивачем була витрачена загальна сума у розмірі 31 666,67 грн.

Всі ці витрати є матеріальним збитком, заподіяним позивачу відповідачем вчиненим злочином.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень, позивач як у момент отримання, так і в період лікування, у тому числі оперативного, переносив больові відчуття. Лікування носило тривалий характер, у зв`язку з чим він вимушений був призупинити свою підприємницьку діяльність і значну частину часу витрачати на лікування. Невизначеність з приводу терміну і остаточного результату лікування призводило до серйозних переживань. Крім того, у серпні 2017 року позивач планував разом з сім`єю виїхати на відпочинок за межі України по туристичній путівці. З туристичним агентством був укладений договір на туристичне обслуговування від 18.07.2017, відповідно до умов договору, передбачалося придбання туру з 02.08.2017 по 09.08.2017. Проте, у зв`язку з подіями, що сталися, позивач вимушений був проходити тривале лікування, яке на першій стадії не завершилося одужанням, але у будь-якому випадку не дозволило йому реалізувати свої сімейні плани. Без відпочинку залишилася і його сім`я, оскільки на період лікування позивач потребував конкретної допомоги і підтримки. Негативні наслідки від отриманих тілесних ушкоджень зажадали додаткового лікування, у тому числі оперативного. З урахуванням характеру і об`єму негативних наслідків, а також особистих переживань у зв`язку з подіями, що сталися, серйозним ушкодженням здоров`я з урахуванням сумнівних перспектив повного одужання, істотною зміною способу життя на період лікування, необхідності значну частину часу приділяти лікуванню, позивачу було заподіяно моральний збиток у розмірі 200 000 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 31 666 грн 67 коп, моральну шкоду в розмірі 200 000 грн та розподілити судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 11 251 грн 09 коп, та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 435 грн 13 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на ненадання судом першої інстанції об`єктивної оцінки обставинам справи та наданим позивачем доказам. Так, судом першої інстанції не враховано, що отримані позивачем ушкодження в Селидівській ЦМЛ не лікувалися, у зв`язку з чим позивач проходив курс лікування у спеціалізованій лікарні м. Харкова куди на громадському транспорті, у зв`язку за станом здоров`я, він прибути не міг тому ніс витрати на придбання пального для власного автомобіля. Зауважує на тому, що в лікарні позивач не забезпечувався безоплатними медикаментами, характер його ушкоджень вимагав спеціального харчування, у зв`язку з чим йому була потрібна присутність дружини. Тому, при дослідженні всіх доказів у сукупності, з урахуванням того, що дати на чехах співпадають з датами знаходження позивача у лікарні а міста придбання знаходяться на маршруті Селидове-Харків, вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Також апелянт зауважує на тому, що розмір морального відшкодування, стягнутий оскаржуваним судовим рішенням, визначений судом без врахування роз`яснень Верхового Суду, є значно занижений та не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Судом не враховано, що позивачу була спричинена велика кількість пошкоджень голови, не врахована тривалість та складність лікування, яке проходило в двох медичних закладах, не врахована складність проведеної позивачу операції. Також судом не враховано, що позивач, разом зі своєю сім`єю, планував виїхати на відпочинок за межі України по туристичній путівці за укладеним між ним та туристичним агентством договором на туристичне обслуговування, однак він та його сім`я, через необхідність проходження позивачем тривалого лікування, залишились без відпочинку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить розглянути його заперечення стосовно ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 15.08.2023, дослідити в судовому засіданні докази з матеріалів судової кримінальної справи № 242/5111/18, зокрема акт СМЕ про наявність у нього тілесних ушкоджень та дослідити покази свідків, визнати дії відповідача по відношенню до позивача правомірними в стані самозахисту та необхідної оборони без перевищення їх меж та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з урахуванням ст. 1169 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки при постановленні ухвали від 15.08.2023 суд не надав повної та належної оцінку всім клопотанням відповідача, які були викладені у відзиві на апеляційну скаргу та не відклав розгляд справи, про що було заявлено у відзиві.

Відповідач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що шкода, заподіяна позивачу, була заподіяна йому при самозахисті від протиправних дій ОСОБА_1 , тому така шкода, відповідно до ст. 1169 ЦК України, не підлягає відшкодуванню.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, постановою Селидівського міського суду Донецької області від 16.02.2023 задоволено клопотання захисника Козел В.М. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження № 0001266 від 24.07.2017 року на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0001266 від 24.07.2017 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно висновку експерта № 92 від 10.10.2017 Селидівського відділення Донецького обласного бюро судмедекспертизи, тілесні ушкодження ОСОБА_1 відносяться до легких та середньої ступені тяжкості.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2988, ОСОБА_1 з 23.07.2017 по 03.08.2017 проходив лікування в Селидівській ЦПМСД за діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом кісток носу. Гематома повік OS. Закритий перелом верхньої щелепи зі зміщенням та скуленої кістки зліва зі зміщенням. Закритий перелом нижньої та медіальної стінок лівої орбіти з незначним зміщенням. Подряпини обох колінних суглобів. Алкогольне сп`яніння. Медичне лікування: аналгін, кеталонг, димедрол, цефтріаксон, лідокаїн, Л-лізін, армаді, тіоцетам, гліцисед.

Згідно висновку Медичного діагностичного центру від 25.07.2017, ОСОБА_1 обстежили головний мозок, заключення: КТ-ознак оболонкових та внутрішньомозкових гематом, очагів ударів, дислокації, набряку головного мозку, переломів склепіння та снування черепа на момент дослідження не виявлено. Оскольчатий перелом верхньої щелепи зліва, лівої орбіти, скулової кістки зі зміщенням уламків, гемосинус верхньощелепної пазухи; перелом носових кісток зі зміщенням. Екстраконіальна гематома лівої орбіти, екзофтальм лівого ока. Емфізема м`яких тканин обличчя.

Згідно виписки із медичної карти № 20846 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 з 09.08.2017 по 18.08.2017 знаходився на лікуванні в Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова Міський центр щелепо - лицевої та реконструктивної хірургії, основний діагноз: перелом лівої скулової кістки зі зміщенням; перелом кісток носа; ЗЧМТ; струс головного мозку; полісегментарний остеопороз; ротаційний підвивих СІ; ретролістез СІІ. Лікуваліні рекомендації: гель Ліотон -1000; каплі в ніс Пінасол.

У відповіді на адвокатський запит КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради вказано, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепо - лицевої та реконструктивної хірургії з 09.08.2017 по 18.08.2017 року. Основний діагноз: перелом лівої скулової кістки зі зміщенням; перелом кісток носу; ЗЧМТ; струс головного мозку; полісегментарний остеопороз; ротаційний підвивих СІ; ретролістез СІІ. Пройдено курс протизапальної, симптоматичної терапії наступними препаратами: зінацеф 0,75 -15 фл.; орнізол 100,0 - 3 фл.; фіз. р-р 200,0 4 фл.; еуфілін 2% -5,0 4 амп.; дексаметазон 8 амп.; трісоль 200,0 3; реосорбілакт 200 3 фл; кетанов 1,0 2 амп.; система п/к 4 шт.; шприц 10,0 38 шт., 5,0 2 шт.

У відповіді на адвокатський запит КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради вказано, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепо -лицевої та реконструктивної хірургії з 23.01.2018 по 30.01.2018. Основний діагноз: загострення хронічного періодонтіта 26,27; стан після МОС лівої скулової кістки; хронічний лівосторонній одонтогений гайморит. Пройдено курс протизапальної, симптоматичної терапії наступними препаратами: зінацеф 0,75 -11 фл.; орнізол 100,0 - 4 фл.; фіз. р-р 200,0 4 фл.; еуфілін 2% -5,0 4 амп.; дексаметазон 4 амп.; трісоль 200,0 4 фл.; нік. к-та 1,0 4 амп.; кетанов 1,0 4 амп.; система п/к 4 шт.; шприц 10,0 30 шт., 5,0 9 шт.

Згідно копій чеків та квитанцій з ТОВ ЗТФ «Арніка», ТОВ «Дніпродзержинська фармац. компанія»,ТОВ «Фармакор -2015» аптечний пункт № 1, КП «Муніціпальна аптека», ТОВ «Ваша аптека «Аптечний пункт № 11», ТОВ «Фарма-Кит», ФОП ОСОБА_5 , позивачем були придбані медичні препарати, ліки за призначенням на загальну суму 9 851 грн 09 коп.

Згідно копії чеку ТОВ «Медичний центр «МДЦ» від 25.07.2017 здійснено оплату за КТ ГМ без контр. на загальну суму 850 грн.

Згідно копії чеку ТОВ «ЦІТ «Планета Стоматології» загальна вартість лікування в стаматологічній клініці складає 550 грн.

Згідно копії рахунків та фіскальних чеків ПАТ «Готель «Мир» від 09.08.2017 та 16.08.2017 ОСОБА_4 здійснила оплату за проживання на загальну суму у розмірі 2 070 грн.

Відповідно договору на туристичне обслуговування № 18/07 від 18.07.2017, ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали договір на туристичні послуги Туреччина (Аланія), дата туру 02.08.2017 по 09.08.2017, загальна сума послуг у розмірі 42 000 грн.

Згідно копії товарного чеку № 18/07 від 18.07.2017 пакетний тур Туреччина 4 особи оплачено на суму 42 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилався на те, у зв`язку із злочинними діями відповідача йому було нанесено тілесні ушкодження середньої тяжкості, чим було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 11 251 грн 09 коп, та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, за загальним правилом, відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачний ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України та ч. 1, 7 ст. 128 КПК України. Водночас за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Матеріалами справи установлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було через збіг строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодування заподіяної її діяннями шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З урахуванням наданих позивачем доказів, а саме виписок із медичних карток хворого із зазначенням діагнозу, призначеного лікування та рекомендацій лікарів щодо подальшого лікування, копії чеків на придбання медичних препаратів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами необхідність придбання ним медичних препаратів та ліків на загальну суму 11 251 грн 09 коп, а саме: придбання медичних препаратів та ліків, копії чеків та квитанцій ТОВ ЗТФ «Арніка», ТОВ «Дніпродзержинська фармац. компанія»,ТОВ «Фармакор-2015» аптечний пункт № 1, КП «Муніціпальна аптека», ТОВ «Ваша аптека «Аптечний пункт № 11», ТОВ «Фарма-Кит», ФОП ОСОБА_5 , а також ТОВ «ЦІТ «Планета Стоматології» та ТОВ «Медичний центр «МДЦ» (за здіснення КТ та лікування в стоматологічній клініці).

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем чеки щодо оплати пального, на підтвердження витрат, пов`язаних з доставкою потерпілого до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради та відвідування його дружиною в період з 23.03.2017 по 03.08.2017, та з 23.01.2018 по 30.01.2018, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у поданих позивачем документах відсутня інформації щодо платника, при цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрачання пального саме на поїздки до лікарень, на доставку потерпілого до медичного центру. Також слід зауважити, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач потребував постійного стороннього догляду з боку інших осіб, тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги копії рахунків, які долучені до справи на підтвердження проживання в готелі дружини потерпілого ОСОБА_4 як підтвердження понесених позивачем матеріальних витрат.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано, що отримані позивачем ушкодження в Селидівській ЦМЛ не лікувалися, у зв`язку з чим позивач проходив курс лікування у спеціалізованій лікарні м. Харкова куди на громадському транспорті, у зв`язку за станом здоров`я, він прибути не міг тому ніс витрати на придбання пального для власного автомобіля та про те, що в лікарні позивач не забезпечувався безоплатними медикаментами, характер його ушкоджень вимагав спеціального харчування, у зв`язку з чим йому була потрібна присутність дружини не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції в частині не прийняття в якості належних доказів по справи чеків щодо оплати пального та копії рахунків, які надані на підтвердження проживання в готелі дружини потерпілого.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування відповідачу матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування у розмірі 11 251,09 грн., оскільки саме цей розмір підтверджується копіями квитанцій про купівлю медикаментів та документами медичних закладів про необхідність лікування цими медичними препаратами.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

З огляду на викладене, суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, що потягло за собою додаткові зусилля для їх відновлення.

Враховуючи, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, що документально підтверджено, вимушено змінився спосіб його життя, що потребує додаткових зусиль для його організації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок відповідача у розмірі 10 000 грн.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір морального відшкодування, стягнутий оскаржуваним судовим рішенням, визначений судом без врахування роз`яснень Верхового Суду, є значно занижений та не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Судом не враховано, що позивачу була спричинена велика кількість пошкоджень голови, не врахована тривалість та складність лікування, яке проходило в двох медичних закладах, не врахована складність проведеної позивачу операції. Також судом не враховано, що позивач, разом зі своєю сім`єю, планував виїхати на відпочинок за межі України по туристичній путівці за укладеним між ним та туристичним агентством договором на туристичне обслуговування, однак він та його сім`я, через необхідність проходження позивачем тривалого лікування, залишились без відпочинку.

Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом першої інстанції установлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього в результаті злочину, моральна шкода, спричинена позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити, позивач вимушений бува докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя. Наведені обставини були враховані судом першої інстанції при визначені розміру морального відшкодування

Суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння злочину потерпілому спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь негативних явищ, які настали в житті позивача, тривалість строку порушення його законних прав, розмір матеріальних витрат, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На переконання колегії суддів, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що шкода, заподіяна позивачу, була заподіяна йому при самозахисті від протиправних дій ОСОБА_1 , тому така шкода, відповідно до ст. 1169 ЦК України, не підлягає відшкодуванню.

Так, за змістом положень ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими.

Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, колегія суддів вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, майнової та моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки при постановленні ухвали від 15.08.2023 суд не надав повної та належної оцінку всім клопотанням відповідача, які були викладені у відзиві на апеляційну скаргу та не відклав розгляд справи, про що було заявлено у відзиві не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ухвалою від 15.08.2023 права відповідача порушені не були. Вказана ухвала суду містить обґрунтування відмови в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з тих підстав, що відповідачем не наведено жодної із підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, щодо відкладення розгляду справи в судовому засіданні. При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів зауважує, що інші наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: