ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4364/23 Справа № 211/2401/19 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Тимченко О.О., Хейло Я.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (суддя Юзефович І.О.), ухваленого в приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», назву якого було змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»), в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що працював машиністом електровоза в структурному підрозділі Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) РФ «Придніпровської залізниці» АТ «Українська залізниця».

12 лютого 2019 року на станції Нікополь за його участю трапилась транспортна подія, внаслідок якої було здійснено проїзд забороненого показання вихідного світлофора Н1 електровозом ВЛ8-450 з поїздом № 2337.

01 березня 2019 року наказом № 165/тч позивача відсторонено від роботи з 2 березня 2019 року. Зазначений випадок, що стався 12 лютого 2019 року, було класифіковано як інцидент.

12 березня 2019 року наказом № 139/Н позивача позбавлено посвідчення машиніста електровоза.

З 12 лютого 2019 року позивач не працює, тому 1 березня 2019 року та 14 березня 2019 року він звертався із заявою до в. о. начальника Криворізького локомотивного депо щодо ознайомлення з графіком його роботи.

27 березня 2019 року позивач через засоби поштового зв`язку відправив на ім`я в. о. начальника Криворізького локомотивного депо заяву про переведення його помічником машиніста, а 2 квітня 2019 року отримав повідомлення з пропозицією продовжити роботу в нових умовах, з переліком вакансій. Того ж дня він погодився на вакансію помічника машиніста електровоза, звернувшись із відповідною заявою, однак, незважаючи на його згоду щодо продовження роботи в нових умовах на посаді помічника машиніста електровоза, позивач був звільнений наказом від 18 квітня 2019 року № 229/ос за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Зазначав, що він письмово не відмовлявся від запропонованої посади, а навпаки двічі надав свою згоду, про що свідчать його заяви.

Крім того, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 2 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої він є, однак таке розірвання було здійснено без згоди профспілки. Крім того, відповідач не запросив представника профспілки на оперативну нараду, не надав профспілці матеріали оперативної наради для ознайомлення. Наказ № 139/п не містить повідомлення, за яким графіком змінності він повинен був працювати у відповідності до вимог статей 57, 58, 59, 60 КЗпП України, тому в зв`язку з відсутністю графіка роботи він з 12 лютого 2019 року не працює.

У зв`язку із зазначеним позивач просив суд скасувати наказ від 18 квітня 2019 року № 229/с про його звільнення, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ від 18 квітня 2019 року № 229/ос «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь в РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо.

Стягнено з РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2019 року до 5 серпня 2019 року включно в сумі 48 016,89 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів.

Стягнено з РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 536,80 грн.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста електровоза відповідачем допущено порушення норм трудового законодавства.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) залишено без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 5 серпня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем норм трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста електровоза, що підтверджено наданими позивачем належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року касаційну скаргу Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», задоволено частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу передано за підсудністю на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано, що Регіональної філії «Придніпровська залізниця» є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця», яка не має статусу юридичної особи, не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, та не може виступати стороною у цивільному процесі.

Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за Їхнім місцем знаходження згідно з ЄДРЮО ФОП ГФ, проте ні позивач, ні відповідач не знаходяться на території Кіровського району м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, наданих відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підсудна Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а тому її необхідно надіслати за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, а саме за місцезнаходженням юридичної особи, тобто за місцезнаходження Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", з діяльності якої виник позов.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 , який звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, що виникає з трудових правовідносин, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце місцезнаходженням юридичної особи РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) до якої пред`явлено позов є : Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Серафимовича, 07.

Тобто, позивачем ОСОБА_1 , при зверненні з позовними вимогами до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, була визначена підсудність розгляду справи за місцезнаходженням відповідача.

Представником позивача ОСОБА_2 подано до суду клопотання про заміну первісного відповідача - Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг), належним відповідачем АТ «Укрзалізниця».

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року замінено первісного відповідача Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», належним відповідачем АТ «Укрзалізниця», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5)

За загальним правилом підсудності цивільних справ, позови пред`являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача фізичної особи або місцезнаходженням юридичної особи, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено законом (ст.27 ЦПК України).

Між тим, процесуальним законом передбачені випадки альтернативної підсудності, тобто за вибором позивача.

Статтею 28 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача.

Так відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Підсудність - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ. Тобто підсудність це коло цивільних справ, вирішений яких віднесено до компетенції певного суду. Визначення компетенції різних судів системи провадиться залежно від виконуваних ними функцій, від роду (предмета) справи, суб`єктів спору, що підлягає розгляду, і місця (території), на яку поширюється діяльність певного суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма

додатками до неї надсилаються позивачеві.

Суд може передати справу до іншого суду, якщо:

1) до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване місце проживання або перебування якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування);

2) після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності;

3) після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

4)ліквідовано суд, який розглядав справу.

Передача справи з одного суду до іншого здійснюється на підставі ухвали суду після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - після залишення її без задоволення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 116 ЦПК забороняється передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом, незалежно від зміни обставин, які впливають на визначення підсудності справи, крім випадків, установлених частиною першою цієї статті. При цьому передача справи на розгляд іншому суду на підставі пункту 1 частини першої статті 116 ЦПК залежить від обґрунтованості клопотання відповідача.

Якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК).

У разі виявлення під час проведення попереднього судового засідання чи під час судового розгляду справи по суті порушення правил виключної підсудності суд ухвалою передає справу на розгляд іншому суду (частина четверта статті 116 ЦПК).

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Проте, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, та дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: