КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №754/9329/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І.,Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініченко Олександри Вікторівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Залеської А.О.,

у цивільній справі №754/9329/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про розстрочення сплати боргу за аліментами та зміну (зменшення) розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський РВД ВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві, за результатами розгляду якого просив змінити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; розстрочити заборгованість по аліментах у сумі 175 756 грн. 16 коп. на 97 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що на підставі наказу Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у справі № 754/10195/19 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім сина, у нього на утриманні перебуває донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від іншого шлюбу, а також дружина, яка перебуває у декретній відпустці, дитина дружини від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьки пенсійного віку. Виходячи з наведеного, вважав, що має право на зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 з частини до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно довідки державного виконавця від 15 вересня 2022 року, розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з липня 2019 року по серпень 2022 року становить 175 756 грн. 16 коп. Вказана заборгованість утворилася тому, що у зв`язку з пандемією Сovid-19, його дохід був нестабільний. По домовленості з відповідачем, позивач сплачував кошти на утримання сина особисто, не знаючи про наявність на виконанні судового наказу. Після накладення арешту на карткові рахунки позивача, останній дізнався про наявність у нього боргу по аліментам. У зв`язку з наведеним, позивач був вимушений скористатися кредитними картами дружини, що спричинило наявність боргів. Зазначаючи, що спільний син сторін зареєстрований у квартирі позивача, тож позивач сплачує за нього комунальні послуги, що підтверджує участь батька в утриманні дитини. Також, зазначаючи, що на даний час він є мобілізованим, отримує кошти, але є проблема з виплатами, оскільки державним виконавцем накладено арешт на його рахунки. Із доходу військовою частиною відраховується 50 % заробітної плати, з яких, 25 % аліменти та 25 % борг. Виходячи з наведеного, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Калініченко О.В. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам та відомостям, наявним у матеріалах справи, висловлювання судді були грубі та необ`єктивні, суддя зневажливо поставилася до того, що відповідач військовослужбовець. Вказуючи, що на утриманні позивача перебуває малолітня донька від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у декретній відпустці та її донька, а також батьки пенсійного віку. Зазначаючи, що позивач підтримує сина, проводить з ним час, за можливості надавав йому кошти особисто. Також зазначаючи, що позивачем доведено зміну його сімейного стану, що є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, що не було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 04 вересня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с. 17)

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ними не заперечується.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у справі № 754/8583/18, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с. 17).

15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб (а.с. 11) від якого вони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження від 15 жовтня 2013 року, ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Наказом Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у справі 3 754/10195/19 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Постановою головного державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві Жиглій В.М. від 30 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу у справі № 754/10195/19 виданого Деснянським районним судом міста Києва 21 серпня 2019 року (а.с. 19).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 вересня 2022 року у ВП № НОМЕР_2 вбачається, що станом на грудень 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 175 756 грн. 16 коп. (а.с. 16).

Згідно довідки Національної гвардії України від 13 квітня 2022 року, ОСОБА_1 призваний по мобілізації до НОМЕР_1 бригади Національної гвардії України з 07 квітня 2020 року (а.с. 18).

Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_10 у ПрАТ КБ «ПриватБанк» від 17 серпня 2022 року вбачається, що станом на серпень 2022 року у останньої наявна заборгованість у сумі 35 120 грн. 76 коп. (а.с. 20).

Згідно інформації ПрАТ «КБ «ПриватБанк» від 17 серпня 2022 року, ОСОБА_10 має заборгованість перед банком станом на 17 серпня 2022 року у сумі 35 463 грн. 43 коп. (а.с. 22).

Згідно інформації АТ «Універсал Банк» від 17 серпня 2022 року та виписки по картковому рахунку АТ «Універсал Банк», станом на 17 серпня 2022 року у ОСОБА_10 наявна заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» у сумі 57 845 грн. 33 коп. (а.с. 23, 24-25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання сина, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що на момент звернення до суду з цим позовом (19 жовтня 2022 року) матеріальний і сімейний стан платника аліментів змінився таким чином, що сплата ним аліментів на старшого сина у розмірі 1/4 частини його доходу (грошового забезпечення), поставить його та членів нової сім`ї у гірше становище ніж було до цього. Повідомлені представником позивача обставини про необхідність позивача повністю утримувати дружину та її дошлюбну дитину, а також допомагати матеріально своїм батькам пенсіонерам, не підтверджуються доказами. Неподання позивачем довідки про дійсний розмір отриманого грошового забезпечення військовослужбовцем ОСОБА_1 від початку служби, враховуючи пояснення представника ОСОБА_1 , що майже три роки перед зверненням до суду з цим позовом та до призову його на військову службу, позивач практично не мав доходу, дає суду підстави вважати, що зі вступом ОСОБА_1 у квітні 2022 р. на військову службу його матеріальне становище покращилось, а не погіршилось, а отже він зможе платити аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини свого доходу, як визначено судовим наказом та про зменшення якого раніше, при тих самих сімейних обставинах позивач не просив.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу він має доньку, яка перебуває на його утриманні. Крім того, на утримання позивача перебуває і дружина, її донька від іншого шлюбу та батьки позивача.

Разом з тим, сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому дитини, не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дитини від першого шлюбу, адже батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів, як підстава для зменшення стягуваних аліментів, повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Перебування у позивача на утриманні його батьків, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Надані позивачем до суду першої інстанції копії пенсійних посвідчень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , свідчать лише про те, що вказані особи досягли пенсійного віку, про не вказують на їх непрацездатність та перебування на утриманні позивача.

Також, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина, наявність на утриманні платника аліментів дружини, яка перебуває у декретній відпустці та її дитини від іншого шлюбу, оскільки згідно ч. 1 ст. 181 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, у супереч вищенаведеним нормам права, позивачем не надано доказів на підтвердження перебування його дружини у декретній відпустці, а також, що на користь останньої не стягуються аліменти на утримання її дитини від іншого шлюбу.

Слід зазначити, що ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції доказів на підтвердження розміру його доходів, які б могли свідчити про погіршення матеріального становища позивача. При цьому, наявність у дружини позивача боргових зобов`язань, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які підлягають до стягненню позивача на утримання сина від іншого шлюбу.

Колегія суддів зауважує, що визначений до стягнення судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року розмір аліментів, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Подібні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20 та від 06 червня 2022 року у справі № 523/8403/19.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розстрочення сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених Законом підстав для розстрочення позивачу сплати заборгованості за аліментами. Також, вказуючи, що відповідач - стягувач аліментів, не просить стягнути з ОСОБА_1 усю суму одноразово та, не зважаючи на те, що заборгованість виникла з вини позивача - платника аліментів, не ставить питання відповідальності боржника шляхом стягнення з нього неустойки у розмірі та порядку, визначеному ст. 196 СК України. Також, судом взято до уваги, що стягнення заборгованості за аліментами, яка становить 175 756 грн. 16 коп. і без судового рішення здійснюється частинами, фактично з розстрочкою, шляхом відрахувань у відповідності до положень ч.1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі постанови державного виконавця - по 25 відсотків щомісячно із грошового забезпечення військовослужбовця боржника ОСОБА_1 , що за розрахунком суду при доході позивача у 20 000 грн., триватиме щонайменше три роки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 197 СК України встановлено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 вересня 2022 року у ВП № НОМЕР_2 вбачається, що станом на грудень 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 175 756 грн. 16 коп. При цьому, згідно вказаного розрахунку, у листопаді 2019 року позивачем було сплачено аліменти на утримання сина у сумі 2 431 грн. Зазначене свідчить, що позивачу було відомо про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на утримання сина. Однак, кошти на утримання сина, позивач не сплачував, а з позовною заявою щодо розстрочення наявної у нього заборгованості, звернувся лише у жовтні 2022 року. При цьому, доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, останній до суду першої інстанції не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині розстрочення заборгованості за аліментами.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучені відповідачем до апеляційної скарги: звіти про здійснення відрахувань та виплати; довідка про доходи № 211; заява про визнання батьківства, були подані до суду апеляційної інстанції з порушенням приписів процесуального законодавства, без підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції, з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, а тому, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не враховує їх під час перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініченко Олександри Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: