Номер провадження: 22-ц/813/708/23
Справа № 522/644/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №522/644/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року у складі судді Свяченої Ю.Б., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 14 січня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 11 червня 2012 року уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 зобов`язався повернути 6000,00 доларів США до грудня 2017 року, що підтверджено розпискою позичальника. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання повернути позику не виконав. Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 6000,00 доларів США та судові витрати (а.с.1-3).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.12-13).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 в порядку вжиття заходів забезпечення позову накладено арешт на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.38-42).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Зі змісту розписки вбачається, що в ній відсутні будь-які відомості чи зазначення того, що відповідач отримав від позивача будь-які кошти. У позовній заяві не зазначено те, що грошові кошти, про які зазначається в розписці, були отримані відповідачем. Позивач є двоюрідною сестрою відповідача, у них була спільна бабуся ОСОБА_3 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі до її відчуження. Квартиру бабуся бажала заповісти обом онукам. 11 червня 2012 року квартира бабусі за ініціативою ОСОБА_1 , якій потрібні були грошові кошти, була відчужена на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу за 50000,00 доларів США, з цих коштів ОСОБА_1 отримала 19000,00 доларів США, решту 25000,00 доларів США було залишено для придбання кімнати в квартирі загального користування, 6000,00 доларів США залишилися у ОСОБА_3 . Оскільки передбачалось, що після смерті ОСОБА_3 кімнату у комунальній квартирі успадкує відповідач ОСОБА_2 , а вартість такого майна є більшою, чим отримані ОСОБА_1 кошти в сумі 19000,00 доларів США, то для забезпечення домовленостей відповідач ОСОБА_2 написав ОСОБА_1 розписку про те, що поверне їй грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США. Розписка була написана в день відчуження квартири бабусі ОСОБА_3 , саме тому розписка не містить жодного слова про отримання коштів від позивача в борг чи на виконання інших домовленостей, розписка не містить жодних ознак позики, а має інший правовий зміст і стосується інших правових відносин між сторонами (а.с.60-63).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року (а.с.104-107).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США (а.с.122-126).

Висновок суду мотивовано тим, що 11 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена позика, відповідно до якої позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 6000,00 доларів США під зобов`язання відповідача повернути грошові кошти до кінця грудня 2017 року. Суд вважав встановленим, що між сторонами склалися правовідносини позики в результаті укладеного між ними договору позики від 11 червня 2012 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.132-135).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Відповідач коштів не отримував; розписка свідчить про зовсім інші правовідносини, що не мають нічого спільного з договором позики; в розписці не вказано про отримання коштів у борг чи на виконання інших домовленостей; розписка має інший правовий зміст, правовідносини, що склалися, мають іншу правову природу.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Боргова розписка підтверджує укладення договору позики навіть у тому разі, якщо не містить обов`язку про повернення переданих сум, оскільки обов`язок повернення грошових коштів презюмується з огляду на те, що саме така презумпція текстуально закріплена в нормі частини 1 статті 1049 ЦК України. Посилання на відсутність у розписці вказівки саме факту «отримання» грошових коштів нівелюється вказівкою про зобов`язання їх повернення, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставі своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилається при запереченні на позов. В справі відсутні докази на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі (т.1 а.с.150-153).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

При укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. В разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків. Такими засобами доказування можуть бути листи, письмові документи тощо, що ж до розписки, то розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові.

За змістом позовних вимог між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_4 як позичальником укладено в усній формі 11 червня 2012 року договір позики грошових коштів в сумі 6000,00 доларів США під повернення суми позики до грудня 2017 року.

В порядку доведення обставин, на які ОСОБА_1 посилалася як на підставу своїх вимог, надано розписку від 11 червня 2012 року ОСОБА_2 , що містить дані про те, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 суму в розмірі 6000,00 доларів США до грудня 2017 року (а.с.7).

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини позики грошових коштів, суд першої інстанції з виниклими правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, визначився правильно.

Написання ОСОБА_2 розписки від 11 червня 2012 року про зобов`язання повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6000,00 доларів США до грудня 2017 року не спростовано, оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 .

Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від зворотного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця є підтвердження не повернення суми повністю чи частково.

Таким чином, фактичне знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_1 підтверджує неповернення боргу в строк до грудня 2017 року і потому; ОСОБА_2 не надав доказів протиправного утримання ОСОБА_1 у себе боргової розписки, рівно як і не надав безспірних письмових доказів повернення суми позики повністю.

Доводи ОСОБА_2 про те, що факту передачі коштів не було, правовідносини позики грошових коштів не виникли, що розписка має зовсім інший правовий зміст, а правовідносини, які склалися, мають іншу правову природу тощо не мають підтвердження доказами.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (дане житло є квартирою загального користування загальною площею 257,4 кв.м, що складається з 9-ти житлових кімнат загальною житловою площею 176,2 кв.м).

Докази того, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , рівно як і квартира за адресою: АДРЕСА_4 , належали на праві власності ОСОБА_3 , в справі відсутні.

Докази того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відкрилась спадщина на певне нерухоме майно, в справі відсутні.

Перемовини між родичами ОСОБА_3 щодо розподілу майна, що їй належить чи залишиться після її смерті, які до того ж трактуються кожним із сторін по різному, не підлягають прийняттю при вирішенні спору про стягнення грошових коштів, які відповідач 11 червня 2012 року зобов`язався повернути позивачу до грудня 2017 року.

Розписка ОСОБА_2 від 11 червня 2012 року містить чітку вказівку на те, що грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 до грудня 2017 року. Не зазначення в розписці про отримання грошових коштів не свідчить про виникнення інших, відмінних від позики правовідносин, «зобов`язання повернути грошові кошти» є похідним від «отримання грошових коштів у позику (борг)».

ОСОБА_2 доводи про виникнення 11 червня 2012 року між сторонами інших, відмінних від позики грошових коштів, правовідносин, на підтвердження яких надано ним розписку, не мають підтвердження доказами. В розписці не йдеться ні про поділ коштів бабусі, ні про майбутню спадщину бабусі, ні про будь-які інші обставини, що відмінні від позики грошових коштів, на підтвердження якої, як правило, фізичні особи надають один одному розписки (боргові документи).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами правовідносин позики грошових коштів у іноземній валюті, тому, встановивши неповернення коштів в обумовлений сторонами строк, обґрунтовано стягнув суму позики з відповідача на користь позивача у валюті позики.

Правові підстави для ухвалення нового рішення про відмову в позові відсутні.

Справа в провадженні суду першої інстанції з січня 2020 року, суду апеляційної інстанції з грудня 2020 року, призначалась до розгляду на 28 жовтня 2021 року, 10 березня 2022 року, 02 лютого 2023 року, 13 липня 2023 року, 19 жовтня 2023 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток/повідомлень розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомленням «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 19 жовтня 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова