РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/193/23

Провадження №2/568/96/23

16 травня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

представника позивача адвоката Мазур В.В.

представника відповідача адвоката Басюр Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

та ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 18.06.2021 року позивач надав відповідачам грошові кошти у розмірі 6268 доларів США строком на шість місяців, що підтверджується розпискою. Однак відповідачі у визначений термін зобов`язання щодо повернення коштів не виконали.

Просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 18.06.2021 року в розмірі 6268 доларів США, 3% річних в розмірі 269,04 доларів США (нараховані за період з 18.12.2021 р. по 30.01.2023 р.).

Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечила щодо задоволення позовних вимог. Наголосила, що позовні вимоги є необґрунтованим. Вважає, що підписана між сторонами боргова розписка не є договором позики. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики, оскільки наявна розписка не містить відомості, що відповідач отримав кошти, та яку саме суму коштів має повернути.

Ухвалою від 07.03.2023 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами від 04.04.2023 р. та від 02.05.2023 р. розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Зауважив, що на підставі боргової розписки, позивач надав відповідачам грошові кошти в сумі 6268 доларів США, проте відповідачі у визначений строк, позичені кошти не повернули.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити в задоволені позову повністю. Пояснила, що позичені кошти спрямовані відповідачем ОСОБА_2 на здійснення підприємницької діяльності. ОСОБА_2 частково повернула позивачу кошти, проте докази на підтвердження погашення заборгованості у неї відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила. Про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному сайті Судова влада.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 18.06.2021 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, шляхом підписання розписки (а.с. 5).

Відповідно до умов розписки, відповідачі отримали від позивача 6268 доларів США строком на шість місяців, які зобов`язались повернути при попередженні за місяць на перід.

Однак, у визначений в розписці строк, відповідачі грошові кошти в розмірі 6268 доларів США не повернули.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листом-повідомленням про повернення грошових коштів, які були отримані на підставі боргової розписки від 18.06.2021 р. (а.с. 6-7). Вказана вимога надіслана відповідачам на зареєстровану адресу їх проживання, що підтверджується поштовими відправленнями.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, крім переданих відповідачам в позику 6268 доларів США, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути на його користь - 296,04 доларів США 3 % річних.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц).

Суд враховує, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Враховуючи наведене, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем наявні цивільно-правові відносини, на які розповсюджуються положення глави 71 параграфу 1 ЦК України щодо договору позики.

В судовому засіданні судом досліджено оригінал боргової розписки від 18.06.2021 р.

Як вбачається із тексту розписки, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6268 доларів США строком на шість місяців та зобов`язалися їх повернути.

В матерілах справи відсутні докази, що спростовують дійсність укладеного між сторонами договору позики.

Відтак, наявна у справі розписка, є доказом наявності боргового зобов`язання позичальників перед позикодавцем та отримання позичальниками суми позики, яка підлягає поверненню позикодавцю.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином.

Оскільки, відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, грошові кошти у визначений строк позивачу не повернули, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 6268 доларів США.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 296,04 доларів США 3% річних за період з 18.12.2021 р. по 30.01.2023 р., суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до Закону України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

А відтак, суд суд дішов висновку, що 3 % річних слід обраховувати від простроченої суми боргу за період з моменту прострочення грошового зобов`язання до моменту визначеного вищевказаним законом, а саме з 18.12.2021 року по 23.02.2022 року.

Здійснивши розрахунок 3% річних за період з 18.12.2021 року по 23.02.2022 року (сума санкції = 6 268,00 x 3 % x 68 : 365 : 100), суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 35,03 доларів США.

На підставі п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України відповідачі звільняється від обов`язків сплатити на користь позивача 3% річних за період з 24.02.2022 р. по 30.01.2023 р., які нараховано у період дії воєнного стану в Україні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стаття 541 ЦК України передбачає солідарний обов`язок боржників у випадках встановлених договором або законом. В силу ст..543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи, що умовами розписки від 18.06.2021 р. не визначена частка кожного позичальника у зобов`язанні, позичені кошти спрямовані відповідачами для спільної діяльності та зважаючи на доведеність факту неналежного виконання позичальниками зобов`язання за договором позики, суд дійшов висновку, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за цим договором.

З таких обставин, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню 6268 доларів США основної заборгованості, 35,03 доларів США 3% річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд позовної заяви слід покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : 6268 доларів США основної заборгованості, 35,03 доларів США 3% річних.

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1151,9 грн. з кожного.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_3 )

Повний текст рішення виготовлено 17.05.2023 року.

Суддя А.О. Сільман