ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8980/23 Справа № 214/2371/23 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 214/2371/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Електромашпромсервіс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2023 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» (надалі - ПрАТ «Електромашпромсервіс») про відшкодування моральної шкоди в обґрунтування якого зазначила, що 11.02.1986 по 14.02.2023 вона працювала у відповідача на Криворізькому електроремонтному підприємстві (яке неодноразово реорганізувалося та перейменовувалося остання назва ПрАТ «Електромашпромсервіс») у цеху № 9 ізолювальником.

14.02.2023 позивач звільнилася від відповідача за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

За час роботи на підприємстві у відповідача позивач підпадала під вплив шкідливих хімічних речовин, які знаходилися в ізоляційних стрічках на основі скловолокна, просочені та змащені лаками і компаундами з штучних смол, до складу яких входять розчинники. Як наслідок, від шкідливих умов праці під час виконання трудових обов`язків, її здоров`ю були нанесені негативні наслідки, і як слідство отримання в 2009 році професійне захворювання, яке в подальшому погіршилося та ускладнилося. Так Український науково-дослідний інститут промислової медицини їй встановив діагноз захворювання: - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії). ЛН першого-другого ступеня. Від профзахворювання в неї виникли суттєві зміни як в її житті так і в організмі. Висновком МСЕК від 09.12.2009 позивачу первинно було встановлено 25% втрати працездатності, який не змінювався при переглядах 06.12.2010 та 05.12.2012. Позивач виконувала всі призначення лікарів, але стан її здоров`я все одно погіршувався. З 2015 року у позивача відбулося значне погіршення здоров`я і їй встановили погіршення стану здоров`я від професійного захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії, група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН другого-третього ступеня. Хронічний субатрофічний ринофаринголариніт, фаза загострення. Стійка вторинна дистонія за гіпокінетичним типом. Захворювання професійні. Висновками МСЕК від 27.01.2015 та 04.12.2018 позивачу встановлено 40 % втрати працездатності по ХОЗЛ + ЛАРИНГІТ та третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 02.12.2021 позивачу встановлено 40% втрати працездатності по ХОЗЛ + ЛАРИНГІТ та третя група інвалідності - безстроково.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я лікарями заборонено позивачу виконувати роботи, пов`язані з важкою фізичною працею та роботою, де є наявність пилу. Для того, щоб в її організмі не з`явилися більш тяжкі наслідки ураження здоров`я їй лікарями визначено, що вона потребує медичної та соціальної допомоги, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування, вироби медичного призначення. Від зазначених наслідків - втрати роботи, втрати працездатності, настання інвалідності, потребі в постійному лікуванні, в фізичних болях, в погіршенні її здоров`я, в неможливості займатися любимими справами, в неї відбулися дуже негативні зміни житті від яких вона морально страждає.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи на підприємстві відповідача, вона втратила своє здоров`я, внаслідок чого потребує постійного медичного лікування, має постійне відчуття фізичного болю, що викликає пригнічений стан, переживання, оскільки розуміє що покращення стану здоров`я не відбудеться, що завдає йому моральних страждання.

В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивача, тому вона просила суд стягнути з відповідача на свою користь 320 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Електромашпромсервіс» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. Судові витрати в розмірі 2 000 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що нею оцінено свої моральні страждання, виходячи з критеріїв розумності і справедливості, тоді як суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди. Також позивач зазначає, що розмір морального відшкодування має бути стягнутий без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Електромашпромсервіс», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з моменту свого працевлаштування на посади, які передбачають працю в умовах запиленості повітря, тобто такі, які значним чином можуть позначитися на здоров`ї позивача, остання в повній мірі була обізнана про умови праці, можливі шкідливі фактори. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки надані письмові докази до позову свідчать лише про факти роботи позивача на підприємстві відповідача, встановлення їй профзахворювання та стійкої втрати працездатності і не доводять дійсний розмір заподіяної моральної шкоди. Крім того, відповідач зазначає, що із долучених доказів вбачається, що позивач, незважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я продовжувала працювати у шкідливих та важких умовах праці. Крім того, відповідач вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням позивача та її роботою у відповідача. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди, на думку відповідача, не відповідає критеріям розумності і справедливості та не може бути стягнута з відповідача, оскільки правовідносини позивача та відповідача ґрунтувались на трудовому договорі, а до цих правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. За відсутності доведених фактів спричиненої позивачу моральної шкоди є недоведеними її твердження щодо зміни умов життя і тривалості душевних страждань.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПрАТ «Електромашпромсервіс» - Петрову Т.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 11.02.1986 по 14.02.2023, тобто 37 років, працювала у відповідача на Криворізькому електроремонтному підприємстві (яке неодноразово реорганізувалося та перейменовувалося остання назва ПрАТ «Електромашпромсервіс») у цеху № 9 ізолювальником.

14.02.2023 позивач звільнилася з підприємства відповідача за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, що вбачається з трудової книжки (а.с.9-12).

09.12.2009 ОСОБА_1 первинно було встановлено 25% втрати працездатності, розмір якого залишався незмінним за висновками МСЕК від 06.12.2010, 05.12.2012 та 27.01.2015.

04.12.2018 року висновком МСЕК позивачу встановлено 40% втрати працездатності по ХОЗЛ +ларингит та третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 02.12.2021 позивачу встановлено 40% втрати працездатності та третя група інвалідності- безстроково.

Відповідно до рекомендацій МСЕК ОСОБА_1 потребує медичної та соціальної допомоги, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування, вироби медичного призначення», протипоказано виконувати роботу пов`язану з важкою фізичною працею, де є наявність пилу, що встановлено довідками МСЕК (а.с.15,16, 17, 18, 19, 20,21).

Відповідно до Акту № 3 розслідування хронічного професійного захворювання від 12.10.2009, професійне захворювання виникло за таких обставин: протягом 19 років 11 місяців роботи, згідно трудових обов`язків, ОСОБА_1 виконувала ізоляційні роботи з намотування вручну та на спеціальних верстатах на деталі електричних машин ізоляційної стрічки на основі скловолокна, просоченої та змащеної лаками і компаундами з штучних смол, до складу яких входять розчинники (толуол або ксилол). Роботи виконувалися на спеціально обладнаних місцях з приточною та витяжною вентиляцією, яка вмикається під час ізолювальних робіт. При цих роботах ізолювальники згідно нормам повністю забезпечуються засобами індивідуального захисту: халат бавовняний (костюм), рукавиці спеціальні, респіратор ШБ-1 «Пелюсток» - 40/200», захисний крем «Силіконовий». Змащування матеріалів електроізоляційними лаками проводиться спеціальними щіточками. Однак під час цих робіт з причин недосконалості технології не виключено попадання до органів дихання пилу скловолокна та парів толуолу (ксилолу) (а.с.13-14).

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН першого-другого ступеня, що встановлено виписками із медичної картки (а.с. 22-23, 24-25,26-27,28-29,30-31).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими нею професійними захворюваннями на виробництві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 жовтня 2009 року причиною виникнення професійного захворювання у позивача слугували наступні фактори: протягом 19 років 11 місяців роботи, згідно трудових обов`язків, ОСОБА_1 виконувала ізоляційні роботи з намотування вручну та на спеціальних верстатах на деталі електричних машин ізоляційної стрічки на основі скловолокна, просоченої та змащеної лаками і компаундами з штучних смол, до складу яких входять розчинники (толуол або ксилол). Роботи виконувалися на спеціально обладнаних місцях з приточною та витяжною вентиляцією, яка вмикається під час ізолювальних робіт. При цих роботах ізолювальники згідно нормам повністю забезпечуються засобами індивідуального захисту: халат бавовняний (костюм), рукавиці спеціальні, респіратор ШБ-1 «Пелюсток» - 40/200», захисний крем «Силіконовий». Змащування матеріалів електроізоляційними лаками проводиться спеціальними щіточками. Однак під час цих робіт з причин недосконалості технології не виключено попадання до органів дихання пилу скловолокна та парів толуолу (ксилолу) (а.с.13-14)

Отже, адміністрація АТЗТ «Електромашпромсервіс», електроремонтного підприємства № 9 не забезпечила здорових та безпечних умов праці, що в свою чергу призвело до професійного захворювання позивача, що пов`язане з виробництвом.

Згідно з актом винними особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи визнано майтрів заготівельно-ізолювальної дільниці електроремонтного підприємства № 9 АТЗТ «Електромашпромсервіс», які не створили безпечних умов праці позивача, чим порушили вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Обставини, визначені в Акті, повністю підтверджують наявність вини підприємства відповідача щодо виникненні хронічного професійного захворювання через тривале перебування в шкідливих умовах праці та спростовують водночас доводи апеляційної скарги сторони відповідача щодо доведеності вини.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Електромашпромсервіс» - повинно відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер професійних захворювань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності, безстроково.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц, провадження № 14-463цс18, прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 , яка 37 років працювала на підприємстві відповідача, з яких 19 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40 % безстроково, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача та беззаперечно свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану в майбутньому, а також, приймаючи до уваги обставини отримання позивачем професійного захворювання та тривалий стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації, та не перевищує гранично рівня відшкодування такої шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги як доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , так і доводи відповідача ПрАТ «Електромашпромсервіс» про необґрунтованість стягнутого судом першої інстанції розміру моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах в частині незгоди сторін по справі із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір в частині правомірності стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та в частині визначення розміру морального відшкодування, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Проте, як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому не зазначено про те, що стягнення моральної шкоди проводиться з урахуванням податків і зборів фізичних осіб, у зв`язку з чим, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2023 року зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб, у зв`язку з чим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача в цій частині.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Електромашпромсервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2023 року змінити, зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: