Справа №: 398/2365/23
провадження №: 2/398/1687/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" листопада 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звернення стягнення на предмет іпотеки та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Олександрійський ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки приміщення АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та зняття арешту з вказаного майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 12.10.2007 року уклав кредитний договір №30/PVN6-10-07 з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором цього ж дня між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір іпотеки №30/PVN6-Z. Згідно договору відступлення права вимоги, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія Інтайм фінанс» та ОСОБА_1 , остання набула право вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором №30/PVN6-10-07 від 12.10.2007 року та договором іпотеки №30/PVN6-Z від 12.10.2007 року. В зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором. Останньому було надіслано претензію, яка до теперішнього часу не виконана, заборгованість за договором кредиту не погашена.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.08.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ісмайлова А.В.в судове засідання не з`явилися. Представник подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.5, 26, 27, 78).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечень не має (а.с.79).

Третя особа Олександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного МУМЮ (м. Одеса) подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника (а.с.76).

Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідив матеріали справи та докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 12.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір№30/PVN6-Z, посвідчений Куліш Л.Г., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу (а.с.7-10).

З вказаного договору вбачається, що ОСОБА_2 за рахунок кредиту, отриманого на підставі Кредитного договору №30/PVN6-10-07 від 12.10.2007 року від ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» набув у власність нерухоме майно.

На умовах, передбачених цим договором, Іпотекодавець ОСОБА_2 передає в заставу Іпотекодержателю нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку виникне в майбутньому після державної реєстрації права власності. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом 12.10.2007 року за реєстровим номером 3618.

Вказана квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення Кредитних коштів, отриманих ОСОБА_2 за Кредитним договором №30/PVN6-10-07 від 12.10.2007 року на суму 34300,00 доларів США строком до 12.10.2027 року, а також сплати процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 14,5% річних, а також комісійної винагороди, неустойки, враховуючи відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за Кредитним договором (п.4 Договору).

Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки складає 203784,00 грн.

Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. невиконання іпотекодателем обов`язків, передбачених пунктами 14,20 цього договору, незалежно від сплати штрафу у встановленому відповідними пунктами розмірі іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання за договором позики, а в разі не виконання такої вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.8.4.8 іпотечного договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченими нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтентичних платежів, несвоєчасного повернення зобов`язань за Кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на Предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п.3.4 Кредитного договору, заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п.3.2 Кредитного договору, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов`язання.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення:

За рішенням суду;

У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

Згідно із застереженням про задоволення вимоги іпотекодержателя: шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором; продаж іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу.

Як вбачається із договору №27-11/2019-1 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 27.11.2019 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ОСОБА_1 остання набула право вимоги до позивальника за кредитним договором №30/PVN6-10-07 іпотечним договором №30/PVN6-Z. Права вимоги, які відступаються належать ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 10.10.2019 року укладеного з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Станом на день відступлення загальна заборгованість за кредитним договором складає 55215,25 доларів США (а.с.13).

ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу за реєстровим №3620 27.11.2019 року посвідчено договір про відступлення права за іпотечним договором, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» відступив ОСОБА_1 всі права вимоги за кредитним договором №30/PVN6-10-07 від 12.10.2007 року та за іпотечним договором №30/PVN6-Z укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 (а.с.11-15).

19.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з претензією про повернення боргу в сумі 800000 грн., шляхом зарахування на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.20, 23).

Також, 03.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 зписьмовою вимогою про усунення порушення основного зобов`язання (а.с.21).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України,порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного, Господарського, Земельного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку», визначено поняття «іпотека».

Так, іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Також, Закон України «Про іпотеку» чітко визначає наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Стаття 12 Закону України «Про іпотеку», визначає право іподекодержателя у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 6.2 Статті 6 Договору іпотеки № РМ-SME 104/109/2007/1 від 11 червня 2007 року, передбачено, що Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості Предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати боржником Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі; за порушення Іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за ст.5 цього договору; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

Згідно п.8.4.8 іпотечного договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченими нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтентичних платежів, несвоєчасного повернення зобов`язань за Кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на Предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п.3.4 Кредитного договору, заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п.3.2 Кредитного договору, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов`язання.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення: За рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимоги іпотекодержателя: шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором; продаж іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб.

За наведених обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо позовної вимоги про зняття арешту з спірного майна, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Олександрійського МУЮ Бевз Л.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №811/398/13-а виданого 15.05.2013 року Кіровоградським окружним адміністративним судом про стягнення податкового боргу у сумі 238231,73 грн., стягувач ОДПІ, винесено постанову про накладення арешту на нежитлове приміщення, кафе-бар, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та адміністративне приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.24).

Згідно з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Норми Закону України «Про виконавче провадження» містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2010 рік) (надалі Закон № 606- XIV), полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суду не надано достатніх та переконливих доказів того, що наразі вказаний арешт не скасовано та він діє, виконавче провадження закінчене, виконавчий документ повернуто до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, та державний виконавець не дотримався вимог ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». За відсутності таких відомостей суд не може дійти висновку про обґрунтованість такої позовної вимоги.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору №30/PVN6-Z від 12.10.2007 року, а саме на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 (РНОКП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), в рахунок погашення суми боргу в розмірі 800000,00 грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.11.2023 року.

Суддя: Л.І. Стручкова