СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5959/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 року визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Справу передано судді 20.11.2023 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Суд звертає увагу на ст. 233 КЗпП України, у відповідності до котрої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Ст. 234 КЗпП України передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Позовна заява містить відомості про те, що 30 листопада 2022 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Також зазначено, про те, що протокол вченої ради ОСОБА_1 отримав у 2023 році.

Однак, прохальна частина позовної заяви не містить вимоги про поновлення строків звернення до суду.

Зважаючи на те, що позивача звільнено 30.11.2022 року, а позовна заява направлена до суду лише у листопаді 2023 року, ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду із позовною заявою про вирішення трудового спору.

Отже, позивач має заявити клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин його пропуску.

Крім того, пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняє позивачей - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач у поданому позові заявляє наступні вимоги: поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору лише за вимоги про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вказане положення законодавства не звільняє особу від сплати судового збору за стягнення моральної шкоди.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди не є тотожною позовним вимогам про поновлення на роботі. Такі вимоги повинні бути оплачені на загальних підставах, як вимога майнового характеру. При цьому, позивачем не надано квитанції про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, як і не зазначено належних підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

1 відсоток від 100 000 грн. складає 1000 грн., що є меншим від 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, необхідно звернутись до положень Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік». Відповідно до ст. 7 зазначеного закону, з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 гривні.

Отже, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1073,60 грн.

Позивачем заявлено одну вимогу, від сплати судового збору за яку його не звільняє п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, ОСОБА_1 має сплати судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 1073,60 грн.

Крім того, за умовами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів також визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України «ДСТУ 4163-2020», відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17, від 27 вересня 2021 року № 5026/886/2012, незасвідчені копії документів визнаються недопустимими доказами.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів. Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Додані до заяви документи, всупереч вимогам п.2 ст. 95 ЦПК України, не завірені належним чином.

Враховуючи, що подані до позову документи не є оригіналами та як копії належним чином не завірені, а саме не містять слів: «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, такі документи не можуть підтверджувати дійсні факти, зафіксовані в їх оригіналах, що нівелює їх доказову силу, а у разі відсутності у позивача оригіналів таких документів - зазначити про наявність у іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких долучено/має бути долучено до позовної заяви.

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Додатково вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України у випадку повернення позовної заяви позивачу це не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.185 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який становить 10 (десять) днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

У разі невиконання вимог ухвали у визначений судом строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О. Горбенко