Справа № 383/686/22
Номер провадження 2/383/56/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Зербул С.В.,

представника позивача адвоката Замши Д.Д.,

представника відповідача адвоката Боруша А.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/686/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи позов тим, що на початку серпня 2012 року до позивача, звернувся громадянин ОСОБА_2 з проханням надати йому в безвідсоткову позику кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США на тривалий період, на що він погодився, та оскільки розрахунковою грошовою одиницею в Україні є гривня ОСОБА_2 прохав надати йому кошти в гривневому еквіваленті з розрахунку за банківським обмінним курсом. В цей же день, 03.08.2012 року, він передав відповідачу ОСОБА_2 в позику кошти в сумі 400000 гривень, які були еквівалентні за курсом НБУ на той час 50000 доларів США, та з урахування необхідної переплати при можливій купівлі відповідачем валюти в банківських або обмінних установах. Вказані кошти позивачем передалися ОСОБА_2 в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відразу після отримання цих коштів відповідач ОСОБА_2 власноручно написав та передав йому розписку, якою підтвердив отримання коштів сумі 400 000 грн., що еквіваленто 50 000 дол. США в присутності вказаних свідків, при цьому у розписці вказав про своє зобов`язання повернути йому отримані кошти в строк до 03.08.2022 рок, але у вказаний строк вказаного зобов"язання та позику не повернув. Ввважає, що будь яких поважних обставин, які б могли свідчити про неможливість відповідачем виконати зобов`язання, не має. Вважає, що до цих правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, та на день виконання зобов"язання 03.08.2022 року вартість одного долара США, згідно даних НБУ, становила 36,5686 грн, таким чином сума боргу на цей день, що еквівалентна 50 000 доларів США, становть 1828430 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2022 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року задоволено заяву клопотання представника позивача про вправлення описки в ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2022 року про призначення експертизи.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року задоволено клопотання експерта про проведення судового засідання за його участі в режимі відео конференції.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2023 року представнику відповідача у задоволені клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Замша Д.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові вказавши, що відповідач так і не повернув позивачу ОСОБА_1 борг за договором позики від 03.08.2012 року, та заперечив факт складення та підписання позивачем ОСОБА_1 розписки від 26.06.2018 року про ніби то повернення відповідачем ОСОБА_2 йому суми позики 400000 грн..

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача адвокат Боруш А.О. в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти задоволення позовних вимоги в повному обсязі, вказуючи, що відповідач повернув позивачу за договором позики від 03.08.2012 року в сумі 400000 грн., про що подав розписку позивача від 26.06.2018 року, тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також від представника відповідача адвоката Боруш А.О. до суду надійшов відзив, де вказано, що сторонами не встановлено ні умов, ні порядку застосування еквіваленту іноземної валюти на виконання грошового зобов`язання за договором позики від 03.08.2018 року та погоджено грошове зобов`язання саме у гривневому розмірі 400000 грн.. Вважає, що розрахунки між сторонами договору позики не відносяться до переліку операцій, визначених ч.2 ст.5 ЗУ «Про валюту і валютні операції», у зв`язку з чим на грошове зобов`язання відповідача за вказаним договором, вираженим у гривні, і яке підлягає виконанню саме у гривні, не застосовується правова природа доларової валюти розрахунку. При цьому, позивач не має прав коригування грошового зобов`язання відповідно до курсу валюти встановленого на день оплати грошового зобов`язання, таким чином, умови договору позики не передбачають обов`язку позичальника повернути суму в гривнях, яка еквівалентна 50000 доларів США. Крім того вказує, що відповідач, як позичальник за договором позики, свої зобов`язання про повернення суми позики у розмірі 400000 грн виконав достроково у повному обсязі, що підтверджується розпискою позивача від 26.06.2018 року. Таким чином вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості, й на цій підставі просить суд у задоволені позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу (а.с.60-63,том 1).

Від представника позивача адвоката Замши Д.Д. до суду надійшла відповідь на відзив, де вказує, що стороною відповідача визнається факт укладання правочину позики та факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів 03.08.2012 року в сумі 400 000 грн., але доводи сторони відповідача щодо повного і дострокового виконання свого зобов`язання в сумі 400 000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами та заперечуються позивачем, як і заперечується факт підписання позивачем розписки від 26.06.2018 року (а.с.84-86).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, експерта, дослідивши письмові докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а в даному випадку - розписки позичальника.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 03 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошову суму в розмірі 400000 гривень, що на день передачі відповідала еквівалентові суми 50000 доларів США, та за яким відповідач мав виконати своє зобов`язання з повернення позики в строк, не пізніше 03.08.2022 року (а.с.7,95, том 1). Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки, складеної відповідачем ОСОБА_2 у письмовій формі 03.08.2012 року, та наданої позивачем ОСОБА_1 до суду. Також, вказані фактичні обставини не заперечуються стороною відповідача та встановлені Рішенням Бобринецького районного районного суду Кіровоградської області від 08.12.2017 року у справі №383/686/17, у якій брали участь ті самі особи ( т.1 а.с.10-15).

Станом на 03.08.2012 року офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України ,становив 7,993 гривні до 1 долара США, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Національного банку України (bank.gov.ua) (а.с.16,Том 1).

На обгрунтування заперечень позовних вимог відповідач надав до суду оригінал розписки від 26.06.2018 року, за якою ОСОБА_1 , на виконання договору позики від 03.08.2012 року, отримав від ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 400000 грн. та будь яких претензій стосовно виконання договору позики до ОСОБА_2 він не має (а.с.64, 112 том 1).

Але, суд відхиляє цей доказ відповідача як недостовірний, з наступних мотивів.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №383/686/22 від 31.03.2023 року №558/23-27, підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 26.06.2018 року, складений від імені ОСОБА_1 , який міститься в графі «26.06.2018 року ОСОБА_1 », виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою. Цей підпис виконаний з ретельним наслідуванням якогось справжнього підпису ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування (а.с.199-202,том 1). В судовому засіданні експертом ОСОБА_5 підтверджено свій висновок.

Суд вважає, що вказаний висновок експерта цілком узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, які не спростовані стороною відповідача, та з яких суд робить висновок про існування боргу відповідача за вказаним договором позики перед позивачем, тобто про невиконання боргового зобов"язання відповідачем за договором позики від 03.08.2012 року, а саме з оригіналом розписки відповідача ОСОБА_2 від 03.08.2012 року, наявної у позивача.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Таку правову позицію викладено у Постанові ВС від 31.102018 року у справі № 707/2606/16-ц.

Оскільки судом встановлено, що у позивача ОСОБА_1 наявний оригінал розписки ОСОБА_2 від 03.08.2012 року про отримання ним у борг віл ОСОБА_1 грошової суму в розмірі 400000 гривень, що на день передачі відповідала еквівалентові суми 50000 доларів США, та за яким відповідач ОСОБА_2 мав виконати своє зобов`язання з повернення позики в строк, не пізніше 03.08.2022 року, при цьому відповідачем не надано оригіналу розписки позивача ОСОБА_1 про повернення вказаного боргу та неможливості при цьому повернути оригінал боргового документу, а надана відповідачем розписка від 26.06.2018 року, також не містить такої інформації, та більш того, не підписувалася самим позивачем, про що він зазначив особисто, та що встановлено Висновком експерта від 31.03.2023р., тому суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконав боргового зобов"язання перед позивачем ОСОБА_1 за договором позики від 03.08.2012 року, та про спростування вказаними вище доказами усіх доводів відповідача щодо виконання ним умов вказаного цього договору .

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачен статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України № 959-ХІІ «Про зовнішньо економічну діяльність», Законом України № 2473-УІІІ «Про валюту і валютні операції».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у Постанові ВС від 16.11.2022 року у справі № 301/2052/18.

Станом на 03.08.2022 року офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України становив 36,5686 гривні до 1 долара США, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Національного банку України (bank.gov.ua) (а.с.17,Том 1).

Оскільки позивачем передано відповідачу за договором позики від 03.08.2012 року кошти в сумі 400000 грн, при цьому у розписці відповідачем зазначено, що ця сума позики еквівалентна 50 000 доларів США, тобто сторони у договорі визначили еквівалент в іноземній валюті, а саме у доларах США, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, на день його виконання, тобто на 03.08.2022 року як зазначено у позові, й курс 1 долара США, згідно даних НБУ, становив 36,5686 грн, таким чином сума боргу на день платежу еквівалентна 50000 доларів США та становить 1828430 грн.

Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, а предметом договору позики від 03.08.2012 року є грошові кошти в сумі 400000 грн., що еквівалентно 50000 доларів США, курс до гривні якого станом на день платежу, як зазначено у позові 03.08.2022 року, становить 36.5686 грн. до одного долара США, та враховуючи також те, що сторонами не було визначено у договорі іншого порядку повернення позики, тому сума заборгованості становить 1828430 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які задовольняє та стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.08.2012 року в сумі 1828430 гривень.

Щодо доводів сторони відповідача про обов"язковість застосування у даній справі правової позиції ВС від 04.12.2019 року у справі №910/15714/18, то суд вважає, що вказана правова позиція стосується інших правовідносин, а тому не є релевантною до даної справи.

Позивачем також заявлено про відшкодування йому витрат на правничу допомогу з відповідача в сумі 18280 грн та витрати пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 7169,40 грн.

Дослідивши докази на обґрунтування понесених позивачем судових витрат, суд вважає можливим задовольнити заяву в цій частині виходячи з наступного.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Представником відповідача адвокатом Боруш А.О. до суду надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтовано тим, що заявлена загальна сума до стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 18280 є завищеною, необґрунтованою, недоведеною та неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки матеріали справи доказів на підтвердження (детального опису робіт) надання будь якої правової допомоги не містять. На цій підставі просить відмовити в задоволені стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Замши Д.Д. підтверджуються ордером серії ВА № 1030949 від 04.03.2022 року (а.с.68, Том 1) та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КР №000203 від 02.07.2018 року (а.с.69, Том 1).

Судом встановлено, що 04.08.2022 року ОСОБА_1 уклав розрахунок (Додаток 1) до угоди про захист/представництво/ та надання правової/правничої/ допомоги від 04.08.2022 року №118 з адвокатом Замшою Д.Д., якою погоджено вартість правової допомоги в загальному розмірі 18280 грн (а.с.24, Том1). Даний факт також підтверджений актом виконаних робіт за угодою про захист/представництво/ та надання правової/правничої/ допомоги від 09.08.2023 року (а.с.10, Том 2).

На підтвердження наданих адвокатом позивачу послуг додано квитанцію АТ КБ ПриватБанк від 15.08.2022 року за №9278-3471-8776-4047 про сплату ОСОБА_1 коштів в сумі 18280 грн на підставі договору від 04.08.2022 року №118 про надання правничої допомоги (а.с.25, Том 1).

Таку ж суму витрат понесених ним на правничу допомогу позивач зазначив у своєму позові.

Дослідивши надані представником позивача документи, судом встановлено, що в них наявний обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг; зазначено конкретний обсяг наданих послуг; зазначено вартість кожного виду послуг окремо.

Таким чином, судом оцінено рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та обґрунтування їх суми.

Судом перевірено відповідність розрахунків у розрахунку та акті із умовами договору про надання правової допомоги та вважає відомості викладені у розрахунку та акті вірними, такими що відображають дійсні умови договору, враховуючи час, витрачений адвокатом на надання послуг.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, поведінку сторони під час розгляду справи, яка не призводила до затягування розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням з`ясованих обставин справи, досліджених доказів і наведених вище вимог закону, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення, а тому, заявлений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу у сумі 18280 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору, а відтак є доведеними й підстав для їх зменшення суд не вбачає.

З огляду на викладене, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18280 грн., при цьому суд не приймає до уваги заперечення представника позивача адвоката Боруш А.О. в цій частині, так як такі лише ґрунтуються на його припущеннях, мають загальні посилання, які фактично зводяться до незгоди зі сплатою таких витрат.

Крім того вказано, що позивачем понесені витрати на залучення експерта (проведення судової почеркознавчої експертизи) у розмірі 7169,40 грн., на підтвердження яких долучено рахунок №595 від 03.03.2023 року (а.с.8, том 2) та квитанцію АТ КБ ПриватБанк № 9299-7547-2450-5166 від 17.03.2023 року, згідно якого висновок експерта №558/23-27 від 31.03.2023 року сплачено 7169,40 грн (а.с.9, том 2).

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч. 6,7 ст. 139 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими витрати позивача пов"язані із проведенням експертизи у розмірі 7169,40 грн., та які стягує з відповідача на користь позивача.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім та документально підтверджений судовий збір в загальному розмірі 12901,20 грн.

Керуючись ст.99 Конституції України, ст.ст. 2-13, 76-82, 133, 139, 141, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 192, 512, 514, 524, 526, 533, 599, 610-612, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.08.2012 року в сумі 1828430 (один мільйон вісімсот двадцять вісім тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 12901,20 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 18280,00 грн., а також витрати, пов"язані із проведенням експертизи, у розмірі 7169,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.11.1995 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.02.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 22.11.2023 року.

Суддя І.М. Адаменко