Справа № 404/1197/22
Номер провадження 2/404/333/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Проскурні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Данилюк Надії Володимирівни до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку , -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Данилюк Надія Володимирівна звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 частин земельної ділянки, за ОСОБА_2 право власності на 14/25 частин земельної ділянки що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути на їх користь з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 червня 2022 року позовну заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Данилюк Надії Володимирівни до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку залишено без руху.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 червня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 червня 2022 року виправлено описку в ухвалі.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18.04.2023 року закрито підготовче судове засідання.

Учасники процесу до суду не з`явились, повідомлені належним чином; представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, судові витрати просила залишити по фактично понесеним;відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій вимоги позову визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 набув у власність відповідно до договору дарування частки житлового будинку АДРЕСА_2 Биковська. Державна реєстрація речових прав на вказане нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року в редакції від 01.01.2013 року, проведена 27 лютого 2015 року з присвоєнням реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна №01. Будинок розташований на земельні ділянці, яка не приватизована(а.с.15-17).

24 грудня 2004 року ОСОБА_2 набула у власність відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_3 Биковська. Державна реєстрація речових прав на вказане нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року, проведена 24 грудня 2004 року з присвоєнням реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна №6658937. Будинок розташований на земельні ділянці, яка не приватизована(а.с.18-20).

Відповідно до вказаних договорів позивачі отримали у власність по частці житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 407,1 кв.м, кадастровий номер відсутній. Набувши частки житлового будинку у власність позивачі вирішили здійснити оформлення технічної документації та приватизувати земельну ділянки. На даний час оформити своє право власності на земельну ділянку не мають змоги, оскільки відповідачем було використано право приватизації земельної ділянки. Вчиняти будь-які дії для переоформлення та передачі у власність позивачів земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, відповідач відмовляється. Тобто, позивачі фактично не мають змоги оформити права власності на земельну ділянку на якій розташований їх будинок з надвірними будівлями.

Для обслуговування вказаних частин житлового будинку та господарських будівель та споруд, відповідно до копії технічного паспорту від 21.10.2011 року, погодженно межі землекористування, тобто, за погодженням сторін, визначена площа земельної ділянки: площею 407.1 кв.м з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та дворів(а.с.12-13). Отже, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки - та положень частини 2 статті 120 ЗК України, приходимо до переконання, що цивільним законодавством передбачено, та що правовий режим земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю.

Щодо строків позовної давності, зазначаємо що відсутні підстави для їх застосування, оскільки земельна ділянка належить позивачам з дня укладення договору дарування тобто від 27 лютого 2015 року та договору купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року, позивачі нею користувалися та користуються, на ній розташований належний їм в частках житловий будинок. Зокрема, у спорі про захист права власності на неруломе майна строки позовної давності не можуть бути застосовані. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, визначаючи, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні цього права упродовж всього часу тривання правопорушення (ВП ВС, № 653/1096/16-ц, 04.07.18). Так, право власності на частину житлового будинку, та право на земельну ділянку виникло в набувачів одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти. За таких обставин приходимо до висновку, що умови, з якими закон пов`язує перехід права власності на земельну ділянку до набувачів нерухомості, розташованої на ній, було дотримано, а право власності відповідача щодо спірної земельної ділянки було припинено з дати набуття права власності на житловий будинок позивачами. Отже позивачами не було пропущено строку звернення до суду за захистом своїх прав, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Так, відповідно до п.п. 3, 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 статті 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 статті 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставістатті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Згідно з частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частин 1, 2 статті 377 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

За положеннями частини 1 статті 120 ЗК України (в редакції на час виникнення

спірних правовідносин), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або

споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право

власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До

особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на

земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на

земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового

призначення.

Відповідно до п. «е» статті 141 Земельного кодексу України, підставами для припинення права користування земельної ділянки є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Вказане узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеної у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 та позицією Верховного Суду Постанова від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19 провадження № 61-19224св19. Придбавши нерухоме майно -будинок, будівлю або споруду - новий власник отримує й певні права та обов`язки на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно.

Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15, яка містить аналіз змісту норм статті 120 ЗК України, у їх сукупності да підстави для висновку про однакову спрямованість її положень,щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів, щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, «особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України, у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обпекти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

Тобто, у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти.

Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки саме з цього моменту в силу частини 2 статті 331 ЦК України та частини 3 статті 3 Закону про держреєстрацію особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельнуділянку.

Таким чином, право на земельну ділянку у набувача(обдарованого ОСОБА_1 ) частини будинку виникло з моменту набуття права власності на частину будинку, тобто з часу державної реєстрації його права власності на будинок (27.02.2015 року) незалежно від будь яких подальших дій набувача, щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому.

Право на земельну ділянку у набувача ( покупця ОСОБА_2 ) частини будинку, виникло з моменту набуття права власності на частину будинку, тобто з часу державної реєстрації її права власності на будинок (24.12.2004 року) незалежно від будь яких подальших дій набувача, щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому.

Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається.

Крім того, згідно вищенаведених правових норм, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти.

За частиною 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстраці ї відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд залишає судові витрати по фактично понесеним позивачами згідно поданої заяви.

На підставі ст.ст. ст. 16, 377 ЦК України, ст.120 Земельного кодексу України , керуючись 4, 5, 12, 13, 48, 81, 141, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Данилюк Надії Володимирівни до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 частин земельної ділянки площею 407,1 кв.м з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 14/25 частин земельної ділянки площею 407,1 кв.м з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити фактично понесеними позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

представник позивачів: адвокат Данилюк Надія Володимирівна, місце проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Текст рішення складений 15.05.2023 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда