ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7390/23 Справа № 203/3618/23 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , на предмет визнання недійсним фраудаторного правочину договору дарування квартири від 06 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 06 липня 2017 року за реєстровим № 1912/НМЕ, з огляду на те, що такий вчинений на шкоду кредитора (позивача) і укладений у зв`язку з небажанням ОСОБА_4 сплачувати позивачу заборгованість за виконавчим листом, виданим Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 22 жовтня 2014 року на підставі вироку відносно ОСОБА_5 від 03 липня 2014 року, та з метою ухилення від подальшого примусового стягнення виконавцем заборгованості за рахунок продажу частки майна (квартири), належній за законом ОСОБА_4

03 липня 2023 року після пред`явлення позову ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 55,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна квартири загальною площею 55,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що у неї є вагомі підстави вважати, що до прийняття судом рішення за наслідками розгляду справи про визнання договору дарування квартири недійсним, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частка якої у спільній сумісній власності подружжя належить ОСОБА_4 , і за рахунок якої можна було б погасити заборгованість (за рішенням суду) перед позивачем ОСОБА_1 - може буди продана, передана в іпотеку або іншим способом відчужена чи обтяжена, а отже у разі невжиття заходів забезпечення позову у подальшому це може призвести до виконання судового рішення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним відмовлено (а.с.37-38).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким застосувати заходи забезпечення позову (а.с.63-64).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд 1 інстанції виходив із відсутності підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що у разі невжиття заявлених заходів забезпечення виконання рішення суду про визнання договору дарування недійсним буде якимось чином утруднене чи неможливе, оскільки як видно з позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих до них доказів, саме по собі визнання договору недійсним, тобто можливого рішення про задоволення позову, не спричинить неможливості його виконання, з огляду на порядок виконання такого рішення, а крім того, позивачем не доведено, що з 06 липня 2017 року відповідачами вчинялись дії, спрямовані на відчуження, передачу в іпотеку, тощо, саме цієї квартири, що свідчило б про умисне переховування такого майна саме третьою особою - ОСОБА_4 і що впливало б на можливість розгляду заявлених вимог чи виконання можливого рішення про задоволення позову.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, спрямовані на захист прав позивача на моральну шкоду, отриману внаслідок смерті її дитини, відповідач усувається від виконання рішення суду, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом.

З урахуванням предмету та підстав позову, з яким позивач звернулась до суду, мети забезпечення позову, зокрема, для забезпечення захисту прав позивача, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву та забезпечити позов, шляхом заборони вчиняти певні дії.

Вказаний вид забезпечення на переконання суду є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Обраний судом вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав відповідача у справі, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

При цьому вимоги позивача про накладення арешту на квартиру, не можуть бути задоволені.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, колегія суддів вважає що заява про забезпечення позову повинна бути задоволена частково, а саме в частині заборонити відчуження, що буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна квартири загальною площею 55,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: