Ухвала

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 752/21404/18

провадження № 61-15855ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 586 419,62 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, що складає суму в розмірі 548 387,41 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 483,87 грн.

Постановою від 09 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд скасував рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року та ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

05 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлений у розмірі 2 684,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 586 419,62 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує суму двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000 грн).

Аналіз предмету спірних правовідносин, їх нормативно-правового регулювання дає підстави для висновку, що спір належить до справ незначної складності, а отже вказана справа може бути визнана малозначною.

В касаційній скарзі заявник зазначає, що справа не є малозначною, оскільки розглядається протягом п`яти років не з вини позивача та станом на час пред`явлення позову не підпадала під критерій малозначності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на час звернення з касаційною скаргою діють обмеження про неможливість перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову нижче двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за винятком перелічених у нормі права критеріїв.

Норма права не містить вказівок на врахування вищевказаного обмеження за ціною позову саме станом на час подання позовної заяви, а отже суд уповноважений приймати касаційні скарги на судові рішення у справах з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин скаржник не довів, а колегія суддів не встановила наявність виключних підстав для перегляду судових рішень у цій справі.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Копії ухвал та додані до скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко