Номер провадження: 22-ц/813/5237/23
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2023 року, ухваленого Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Шевчук Ю.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15 серпня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 листопада 2017 року має заборгованість у сумі 46678,92 грн, з яких:

- 3351,13 грн - заборгованість за кредитом;

- 37666,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250,00 грн штраф (фіксована частина);

- 2210,90 грн штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2018 року позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2022 року зазначене заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному порядку.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву Банка, в якому зазначено, що, відповідачем було повернуто позивачу більше коштів ніж тіло кредиту у розмірі 3500,00 грн, окрім того, під час підписання анкети-заяви від 15 серпня 2008 року він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківським послуг АТ КБ «Приватбанк», тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, що відповідач протягом тривалого часу виконував умови кредитного договору, що свідчить про те, що йому було відомо про умови надання кредиту, та він з ними погодився.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 3500,00 грн. Вирішено судові витрати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», вважає рішення суду в частині відмовлених позовних вимог прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги є те, що з моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та клієнтом, в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідач особистим підписом засвідчив, що він згоден, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі № 923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника), під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 642/5533/15-ц, постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Відповідачем в той же день було також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; базова відсоткова ставка 3,0 % на місяць зазначена також безпосередньо у анкеті-заяві, власноруч підписаній відповідачем, тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати процентів та неустойки.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).

З виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц: «...Колегія суддів зазначає також, що якщо особа, підтверджує підписання кредитного договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг, їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов 'язків відповідно до укладеного правочину».

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основні умови кредитування процентна ставка, умови нарахування та розмір неустойки викладені в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк посилається на постанови Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі № 293/599/19-ц, від 04 листопада 2020 року по справі № 534/1072/18-ц, від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року по справі № 159/2146/15-ц, від 22 липня 2020 року по справі № 189/2109/18, від 07 квітня 2021 року по справі № 724/970/20.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43327,79 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600*100 = 160000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, комісії і штрафів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, а також пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15 серпня 2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3500,00 грн.

В заяві № б/н від 15 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ними договір. Договором та зазначеними правилами передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач надав до суду розрахунок, згідно якого станом на 30 листопада 2017 року у нього мається заборгованість у сумі 46678,92 грн, з яких:

- 3351,13 грн - заборгованість за кредитом;

- 37666,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250,00 грн штраф (фіксована частина);

- 2210,90 грн штраф (процентна складова).

Згідно банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи, останнє погашення за кредитом відповідачем було виплачено 15 березня 2016 року у сумі 200,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право свої вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 30 листопада 2017 року, посилався на заяву-анкету від 15 серпня 2008 року та довідку про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи за банківськими картками.

Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, указані Умови та Правила містять пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 15 серпня 2008 року, а тому доводи апеляційної скарги про врахування наданих до матеріалів справи Умов та правил надання банківських послуг як складових кредитного договору, укладеного між сторонами, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 серпня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 грудня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Натомість судом помилково не враховано, і доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, те, що Банк на підтвердження своїх вимог, крім Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку та Тарифів, до позовної заяви долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 14 серпня 2008 року, яка підписана відповідачем та змістом якої визначено істотні умови договору, зокрема, розмір процентів за користування кредитом та штрафів (фіксована та відсоткова складові) (а.с. 7).

У вказаній довідці містяться тарифи банку, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3 %, погоджено 30 днів пільгового періоду, щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), пеня, штрафи - фіксована складова 250 грн плюс 5 % від суми позову, комісія (а.с. 7).

Такий самий розмір відсотків за користування кредитними коштами погоджений сторонами у підписаній відповідачем заяві на видачу кредиту (а.с. 6).

Вказані заяву та Довідку про умови кредитування, які підписані відповідачем 14 серпня 2008 року, є складовими кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції та належного врахування під час ухвалення судового рішення не знайшло, в той час як вказані обставини мають істотне значення для справи.

Відповідно до матеріалів, відповідачем не спростовано факт ознайомлення його позивачем з умовами кредитування у день укладення кредитного договору - 14 серпня 2008 року, оформленими у вигляді довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Отже, договірні правовідносини сторін зафіксовані в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини, та неврахування їх судом призвело до ухвалення по справі рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до заяви позичальника та довідки про умови кредитування сторони погодили плату за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних, що позичальник підтвердив власним підписом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було, зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем змінена процентна ставка за укладеним з відповідачем договором з 01 квітня 2015 року з 36 % річних на 43,20 % та не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Доказів підписання та погодження відповідачем Умов та правил надання банківських послуг та якої саме їх редакції матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року справа № 6-82цс16 зроблено висновок про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Доказів належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки у відповідності до вимог пунктів 2, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) (в редакції на час зміни відсоткової ставки) позивачем суду не надано.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних та погодженого сторонами розміру відсотків за користування кредитом 36 % річних та без надання позивачем належних доказів зміни відсоткової ставки, відсутності заперечень з боку відповідача в суді першої інстанції щодо строку дії кредитного договору, частково погоджується з нарахованим банком розміром заборгованості в межах позовних вимог за нарахованими відсотками за період з 15 серпня 2008 року до 31 березня 2015 року у розмірі 634,26 грн, а за період з 01 квітня 2015 року до 30 листопада 2017 року розмір відсотків за користування кредитними коштами має становити: 3351,13 грн (3228,94 грн сальдо поточної заборгованості за кредитом + 122,19 грн сальдо простроченої заборгованості за кредитом) х 36 % (погоджена сторонами базова відсоткова ставка) : 100 : 360 х 959 днів = 3213,80 грн, то загалом сума процентів за користування кредитом становить 3848 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з огляду на погодження сторонами у довідці про умови кредитування і штрафів, пені та комісії та не спростування відповідачем розрахунку таких сум позивачем, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить до стягнення 3200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, штрафи - 250,00 грн штраф (фіксована частина), 2210,90 грн штраф (процентна складова).

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії, штрафів за доводами апеляційної скарги та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову у наведеній частині.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3848 грн, комісії та пені - 3200 грн, штрафів у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 2210,90 грн (процентна складова), а загалом 9508,90 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню: 440,80 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1600 грн, позов підлягає задоволенню на 12860,03 грн) та 526,70 грн судового збору (за подання апеляційної скарги сплачено 2400 грн, скаргу задоволено на 9508,90 грн), а загалом - 967,50 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2023 року в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії, штрафів та судових витрат скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 д, ) заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3848 грн, за пенею і комісією - 3200 грн, штрафів у розмірі 250 грн (фіксована частина) та 2210,90 грн (процентна складова), а загалом - 9508,90 грн та судові витрати в сумі 967,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 16 травня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко

.