КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
Єдиний унікальний номер справи № 369/3989/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, стягнення коштів,

В с т а н о в и в :

У травні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.01.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочення платежу № 19.

Згідно з п. 1.2 договору транспортним засобом за цим договором є легковий автомобіль Mercedes-Benz, модель С200, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір чорний, зареєстрований транспортний засіб 8046, дата реєстрації 03.12.2019 року.

Згідно з Актом № 1 приймання-передачі, 21.01.2021 року автомобіль було передано продавцем покупцю.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що в підтвердження наміру придбання автомобіля та з метою забезпечення перереєстрації автомобіля, покупець ОСОБА_2 сплатив продавцю ОСОБА_1 гарантійний внесок у сумі 2500,00 доларів США. Решту вартості автомобіля, яка становить 29 750,00 доларів США покупець зобов`язаний сплачувати продавцю протягом 35 місяців, починаючи з наступного місяця. Сторони погодили графік платежів, що є невід`ємною частиною договору (пункт 2.4 договору).

Позивач вказував, що згідно графіку платежів, що закріплений в додатку № 1 до договору купівлі-продажу транспортного засобу в розстрочку № 19 від 21.01.2021 року, ним було сплачено відповідачу грошові кошти за 15 місяців дії договору та гарантійний внесок, в розмірі 15250,00 доларів США (15 кількість місяців * 850,00 доларів США + 2500,00 доларів США).

Позивач зазначав, що 08.04.2022 року він виявив зникнення автомобіля, про що повідомив поліцію.

В подальшому, 09.04.2022 року відповідач зателефонував позивачу та повідомив, що «це не викрадення автомобіля, а повернення власного майна».

Крім того, позивач вказував, що станом на момент подання позову відповідач ухиляється від повернення йому автомобіля або сплачених коштів.

Зазначав, що договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 від 21.01.2021 року було укладено сторонами поза межами територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України (Сервісних центрів), реєстрація цього договору не здійснювалася, перереєстрація транспортного засобу із відміткою про придбання в розстрочку, як це передбачено законом, сторонами не проводились, що свідчить на думку позивача про те, що сторонами не дотримано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України щодо форми правочину.

Позивач стверджував, що, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 від 21.01.2021 року є недійсним, а позивачем, на виконання цього договору в якості щомісячних платежів, було сплачено грошові кошти в розмірі 15250,00 доларів США, то відповідач, згідно статті 216 ЦК України зобов`язується їх повернути.

На підставі викладеного, з урахуванням збільшення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, просив суд:

Визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 укладений 21.01.2021 року між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) щодо купівлі (продажу) транспортного засобу Mercedes-Benz, модель С200, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 недійсним.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачені грошові кошти на виконання договору купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 від 21.01.2021 року в сумі 15250 доларів США 00 центів, судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 5453,77 гривень та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 30000,00 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 укладений 21.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо купівлі (продажу) транспортного засобу Mercedes-Benz, модель С200, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти на виконання договору купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 від 21.01.2021 року в сумі 14400 доларів США 00 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 5232 гривні 51 копійка та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 28326 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У скарзі посилається на те, що спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу №19 від 21.01.2021 року є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, тому у суду першої інстанції не було підстав для визнання цього договору недійсним.

Стверджує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів отриманих ним збитків. Наголошує, що факт передачі грошових коштів відповідачу судом не встановлено, тому відсутні підстави для стягнення цих коштів.

Вказує також, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, оскільки позивач не надав суду детальний опис виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Представники усіх учасників справи брали участь у судових засіданнях в апеляційному суді.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визнаючи укладений між сторонами договір недійсним, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу № 19 від 21.01.2021 року було укладено сторонами поза межами територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України (Сервісних центрів), реєстрація цього договору не здійснювалася, перереєстрація транспортного засобу із відміткою про придбання в розстрочку, як це передбачено законом, сторонами не проводились, що свідчить про те, що сторонами не дотримано в момент вчинення правочину вимог, які встановленні частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України щодо форми правочину. А відтак, суд дійшов висновку про існування підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Апеляційний суд не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Приписами ст. ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Встановлено, що 21.01.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали договір № 19, який сторони визначили як договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу.

Згідно з п. 1.2 договору, транспортним засобом за цим договором є легковий автомобіль Mercedes-Benz, модель С200, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір чорний, зареєстрований транспортний засіб 8046, дата реєстрації 03.12.2019 року.

Пунктом 2.1 укладеного між стронами договору передбачено, що в підтвердження наміру придбання автомобіля та з метою забезпечення перереєстрації автомобіля, покупець ОСОБА_2 сплатив продавцю ОСОБА_1 гарантійний внесок у сумі 2500,00 доларів США. Решту вартості автомобіля, яка становить 29750,00 доларів США покупець зобов`язаний сплачувати продавцю протягом 35 місяців, починаючи з наступного місяця. Сторони погодили графік платежів, що є невід`ємною частиною договору (пункт 2.4 договору).

Відповідно до п.1.4 вказаного договору, право власності на Автомобіль переходить від Продавця до Покупця лише після сплати Покупцем повної вартості Автомобіля, визначеної в п. 2.1. даного Договору, та перереєстрації його згідно вимог законодавства України. Покупець розуміє. що до перереєстрації Автомобіля власником є Продавець. До повного виконання Покупцем своїх обов`язків, щодо грошового зобов`язання, відповідно до Розділу 2 даного Договору та за умови своєчасної оплати решти вартості Автомобіля Покупець має право лише користування Автомобілем.

Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, встановивши його предмет та інші суттєві умови, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було підписано договір лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 Цивільного кодексу України.

За імперативними положеннями статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Аналогічний висновок відповідає позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16), а також у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 340/196/17 (касаційне провадження № 61-30199св19), від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17 (касаційне провадження № 61-25725св18), від 22 липня 2019 року у справі № 728/150/17-ц (касаційне провадження № 61-24387св18), від 29 липня 2019 року у справі № 547/1220/16-ц (касаційне провадження № 61-36246св18).

Як видно із матеріалів справи, договір №19, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за своїм змістом є договором лізингу, однак, він укладений між двома фізичними особами та не посвідчений нотаріально.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір є нікчемним в силу вимог закону.

Разом з цим, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 14 400 доларів США 00 центів, а саме 21.01.2021 року - 2500,00 доларів США, 21.01.2021 року - 850,00 доларів США, 21.02.2021 року - 850,00 доларів США, 21.03.2021 року - 850,00 доларів США, 21.04.2021 року - 850,00 доларів США, 21.05.2021 року - 850,00 доларів США, 21.06.2021 року - 850,00 доларів США, 21.07.2021 року - 850,00 доларів США, 21.08.2021 року - 850,00 доларів США, 21.09.2021 року - 850,00 доларів США, 21.10.2021 року - 850,00 доларів США, 21.11.2021 року - 850,00 доларів США, 21.12.2021 року - 850,00 доларів США, 21.01.2022 року - 850,00 доларів США та 21.02.2022 року - 850,00 доларів США.

Оскільки судом встановлена нікчемність укладеного між сторонами договору, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 згідно зі ст. 216 ЦК України зобов`язаний повернути ОСОБА_2 вказані грошові кошти.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо недоведеності передачі коштів, відповідно до додатку №1 до договору, оскільки, вказаний документ містить не тільки графік платежів за договором, а і строки отримання коштів та підписи особи, яка вказані кошти отримувала.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВП ВС від 08.09.2020 року у справі 916/667/18 положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторона домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечить закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Колегія суддів також вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу позивачем було надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 02.05.2022 року, акт приймання передачі виконаної роботи № 02 до договору про надання правової допомоги від 02.05.2022 року, квитанція № 02 про отримання готівкових коштів від 02.05.2022 року, акт приймання-передачі виконаної роботи № 2 до договору про надання правової допомоги від 18.08.2022 року та квитанцію про отримання готівкових коштів від 18.08.2022 року

Враховуючи вище викладене та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд обґрунтовано зменшив їх розмір та стягнув зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені у справі № 369/3989/22 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 326 гривень, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, розміру задоволених позовних вимог та виконаної адвокатом роботи по справі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: