Справа № 444/3434/23
Провадження № 2-о/444/109/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

за участі секретаря судового засідання Садової І.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення (факт належності правовстановлюючого документу), а саме що державний акт на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 086453, виданий 10 лютого 1999 року на ім`я громадянина України ОСОБА_2 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144 належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивує заявлені вимоги наступним.

Вказує, що він, ОСОБА_1 , являється спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_3 , який був власником земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 0,4206 га на території Грядівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 086453, виданого 10 лютого 1999 року.

Однак у вказаному державному акті прізвище та ім`я його батька ОСОБА_3 записано неправильно як ОСОБА_2 .

Через допущене неправильне написання прізвища та імені його батька у державному акті у нього виникли проблеми у підтвердженні належності документа.

Вказує, що не може захистити свої права в інший спосіб, ніж через встановлення факту судовим рішенням. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту.

Встановлення вказаного юридичного факту має суттєве юридичне значення для нього, оскільки дозволить реалізувати право на спадкування після смерті батька.

Зважаючи на вищенаведене просить задовольнити його заяву.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції /м. Львів/ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 25). Про причини неявки суд не повідомив. Клопотань не подавав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності заявника та заінтересованої особи, які не з`явилися в судове засідання, зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце судового засідання, подану заявником заяву про розгляд справи у його відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, передбачений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України.

Згідно з статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підстава.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами і доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

З точки зору закону, під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Враховуючи наведене та встановлені судом обставини, суд розглядає справу в порядку окремого провадження.

Встановити іншим способом факт належності правовстановлюючого документа інакше як рішенням суду неможливо.

При цьому суд звертає увагу, що документи не втрачені, а лише у таких є розбіжності, які неможливо виправити.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті,

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із копії державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 086453, виданого 10 лютого 1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144, вбачається, що такий видано на ім`я громадянина України ОСОБА_2 , який мешкає в селі Гряда Жовківського району у тому, що на підставі розпорядження голови Жовківської РДА від 28 січня 1999 року № 59 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 04206 гектарів в межах згідно з планом. Земельна діялнка розташована на території с. Гряда. Землю передано для сільськогосподарського використання. Цей акт складено у двох примірниках, з яких перший видано громадянину ОСОБА_2 .

Із копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-023, наданого на заяву ОСОБА_1 , вбачається, що земельній ділянці площею 0,4206, що перебуває у приватній власності та розташована в селі Гряда Львівського району Львівської області, присвоєно кадастровий номер :07:000:0090. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Із відомостей про право власності /право постійного користування внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року, вбачається прізвище ім`я та по батькові - ОСОБА_3 , документ, який є підставою для виникнення права - рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Жовківської РДА 28.10.1999 № 59, документ, що посвідчує право - державний акт від 10.02.1999 IVЛВ 086453.

Із копії свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що його батьком є ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого 23 вересня 1960 року Добросинським сільбюро ЗАГС Нестеровського району Львівської області).

Із копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого повторно 07 грудня 2012 року відділом ДРАЦС Жовківського районного управління юстиції Львівської області, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років у місті Львів, актовий запис № 09.

Судом встановлено, що факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що державний акт на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 086453, виданий 10 лютого 1999 року на ім`я громадянина України ОСОБА_2 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144 належав ОСОБА_3 , підтверджується вищенаведенеми доказами.

Таким чином, з врахуванням комплексу вивчених судом обставин та підтверджених таких документами, приходжу до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, є обґрунтованим та підтвердженим дослідженими доказами.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог заявника.

Керуючись ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 315-318, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Зяаву задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що державний акт на право приватної власності на землю IV-ЛВ № 086453, виданий 10 лютого 1999 року на ім`я громадянина України ОСОБА_2 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144 належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: с. Добросин Жовківського району Львівської області, згідно пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_3 - особа з інвалідністю ІІ групи, адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01.11.2000, тел. НОМЕР_6 )

Заінтересована особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції /м. Львів/ (місцезнаходження: 80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Воїнів УПА, 1).

Суддя Ясиновський Р. Б.