Справа №: 343/617/23
Провадження №: 2/0343/235/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2023 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
судді Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання Шикор Г. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 343/617/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,
за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,
Стислий виклад позицій сторін:
ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 5000 гривень на кожну дитину, які стягувати щомісячно з врахуванням індексації, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Свої вимоги мотивує тим, що з 02.11.2003 вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2022. За час шлюбу в них народилися два сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. Відповідач виїхав за кордон в 2021 році, наскільки їй відомо до Республіки Чехія, вихованням дітей не займається, в добровільному порядку не надає їх матеріальної допомоги.
Натомість вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом, та необхідні для належного утримання дітей.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Додатково пояснила, що відповідач близько трьох років не дає жодної допомоги для утримання дітей. Він виїхав за кордон, де проживає, та, враховуючи тривалість перебування, очевидно, що і працює. Натомість їхніх спільних дітей вона утримує самостійно. Їхній молодший син відвідує садочок, за який щомісячно слід вносити оплату, старший - вступив у ВУЗ, де навчається на денній, платній формі навчання. Тільки щотижня на дорогу в м. Львів і назад він витрачає 500 грн, також вона несе витрати на оплату гуртожитку, придбання комп`ютерної техніки, яка була вкрай необхідна старшому синові для навчання. Хлопці потребують належного харчування, придбання одягу, тому самостійно забезпечити їх всім необхідним, враховуючи її незначний дохід, їй важко.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованих поштових відправлень за місцем реєстрації та розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань суду не подавав.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду:
ухвалою суду від 16 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за місцем своєї реєстрації шляхом надіслання рекомендованого повідомлення, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
07 квітня 2023 року ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд даної справи. Вказана ухвала суду занесена до протоколу судового засідання.
Після постановлення вищевказаної ухвали 07.04.2023 та 19.04.2023 позивачка клопотала про оголошення перерв у судовому засіданні відповідно для долучення доказів, на які вона посилається у позовній заяві, та у зв`язку із захорюванням, що було задоволено судом та про всі призначені судові засідання повідомлено відповідача у встановленому законом порядку.
В судовому засіданні 15.05.2023, до початку розгляду справи по суті, позивачка долучила додаткові докази з підтвердженням їх направлення відповідачу.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:
згідно зі свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2008, серії НОМЕР_2 від 01.06.2017, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їхніми батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6, 7).
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 02 листопада 2003 року, який на підставі заочного рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 року розірвано. Неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з мамою, позивачкою по справі, ОСОБА_1 , прізвище якої після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_5 (а.с. 8-9).
Як вказала позивачка, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з нею. Вона забезпечує їх всі необхідним, несе витрати на оплату відвідування молодшим сином ОСОБА_4 дитячого садка, на підтвердження чого надала відповідну довідку (а.с. 46), а також несе витрати по оплаті навчання старшого сина ОСОБА_3 , який навчається у Національному лісотехнічному університеті України, підтвердженням чого, на її думку, слугують довідка № 663 від 21.10.2002 та квитанція (а.с. 47, 48).
За твердженнями позивачки, відповідач участі в забезпеченні дітей всім необхідним не бере, хоча зобов`язаний це робити, доказів протилежного суду не надав.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітніх дітей, який полягає в тому, що позивачка заявляє до стягнення по 5000 гривень аліментів на кожну дитину, вказуючи, що відповідач має можливість сплачувати вказану суму аліментів на їх утримання, оскільки працює за кордоном та являється здоровою працездатною особою.
Оцінка суду:
вислухавши позивачку, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не бере участі в забезпеченні дітей всім необхідним, проти чого останній заперечень не подав, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать щомісячне утримання дітей, визначивши їх у твердій грошовій сумі.
Однак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину, позивачка не обґрунтовує вказаний розмір та не надає доказів, які б підтверджували що саме така сума (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для їх належного утримання. При цьому долучена нею до матеріалів справи квитанція (а.с. 48) не є належним доказом понесення витрат на навчання сина, оскільки така без ідентифікуючих ознак платника вказаної суми, отримувача освітніх послуг, періоду понесення витрат. Інших доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять.
Також позивачкою не надано доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі. Зазначаючи про те, що він отримує дохід у Республіці Чехія, до матеріалів справи не долучає жодного належного та допустимого доказу цієї обставини.
Таким чином, враховуючи викладене, обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на недоведеність факту отримання відповідачем стабільного доходу, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати надмірним тягарем для останнього, необгрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів, суд приходить до переконання, що з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2800 гривень на кожну дитину щомісячно, а позовні вимоги задовольнити частково. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, оскільки є необхідними для забезпечення гармонійного їх розвитку, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище.
При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо), як і подати в подальшому позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі до досягнення дітьми повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
Розподіл судових витрат:
беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 81, 141, 430 ЦПК України та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити частково.
Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону.
Стягнення аліментів розпочати з 16 березня 2023 року і проводити до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний зміст рішення буде складено до 19 травня 2023 року.

Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич

Повний зміст рішення складено 19 травня 2023 року.