КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/779/22
Провадження № 2-з/947/721/23
УХВАЛА

22.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна,в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61405324 від 05.11.2021 року, прийняте державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Петрик Вадимом Дмитровичем, та скасувати запис про право власності №44882234;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61855175 від 25.11.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., та скасувати запис про право власності №45281711;

- визнати за ОСОБА_2 частку житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28.10.1997 року за №2-3713;

- витребувати частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28.10.1997 року за №2-3713;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на підготовку звіту про оцінку майна у розмірі 3000,00 гривень.

21.11.2023 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.

У підготовче судове засідання призначене на 22.11.2023 року з`явився представник позивача який не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Інші учасники справи не з`явились.

Дослідивши подане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч.1,3,4 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з цим позовом звернувся 11.01.2022 року, провадження по якій відкрито на підставі ухвали суду від 04.02.2022 року.

05.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , до якого останнім не додавалось жодного клопотання про витребування доказів, як і не зазначалось про вчинення дій або перешкод у неподанні відповідного клопотання про витребування доказів разом з відзивом на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 пропущено строк на подання клопотання про витребування доказів.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на вчинення процесуальної дії з пред`явлення клопотання про витребування доказів, відповідачем не заявлено.

Також, судом встановлено, що до клопотання відповідачем в порушення положень п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України не надано доказів на підтвердження вжитих ОСОБА_1 заходів для отримання заявлених до витребування доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, суд встановлено, що вказане клопотання не відповідає положенням ч.1 ст. 183 ЦПК України, а саме не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.

Судом приймається, що метою процесуального механізму витребування доказів є допомогти сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.

При цьому Європейський суд зауважив, що національні суди, застосовуючи процесуальні норми, повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подане відповідачем ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 84 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів, яке надійшло 21.11.2023 року за вх. №63331/23 по цивільній справі №947/779/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий Калініченко Л. В.