ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8167/23 Справа № 200/7039/19 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в межах кримінального провадження №0000019 від 18.01.2017, на підставі ухвали слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області (справа №195/51/17), було накладено арешт та вилучено у нього майно, а саме: на вантажний автомобіль (сідловий тягач) IVEKO STRALIS із державним номером НОМЕР_1 та напівпричеп KOEGEL SN 24 із державним номером НОМЕР_2 . Згодом, слідчим суддею, було постановлено ухвалу, а саме - 05.11.2018, про передачу, володільцю, на відповідальне збереження, без права відчуження, напівпричепа KOEGEL SN 24. Однак вилучене у позивача майно було викрадено у зв`язку з чим розпочате кримінальне провадження №0000027 відносно слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_2 за ч.2 ст.367 КК України.

Зазначав, що незаконними діями та бездіяльністю органів Національної поліції України йому було завдано матеріальну шкоду, яка визначається вартістю викраденого у нього майна та моральну шкоду, яка полягала у погіршенні стану здоров`я, сильному психологічному стресі).

З урахуванням уточнених позовних вимог просив: - визнати протиправними неналежне виконання посадовою особою слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Костенко Р.О. своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, а саме викрадення невідомими особами вантажного автомобіля (сідлового тягача) IVEKO STRALIS із державним номером НОМЕР_1 і напівпричепа KOEGEL SN 24 із державним номером НОМЕР_2 , загальною вартістю 406 632,00 грн., які були вилучені в ході слідства і належали на праві власності ОСОБА_1 ;

- стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків посадовими особами Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області по забезпеченню збереження майна, а саме: вантажного автомобіля (сідлового тягача) IVEKO STRALIS із державним номером НОМЕР_1 вартістю 264 000,00 грн., напівпричепа KOEGEL SN 24 із державним номером НОМЕР_2 вартістю 142 632,00 грн., які були вилучені у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000019 від 18.01.2017, а потім викрадені невідомими особами і 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

- стягнути з Державної казначейської служби України, шляхом списання у безспірному порядку, з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 закрито провадження у дані справі в частині позовних вимог про визнання протиправним неналежне виконання посадовою особою слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Костенко Р.О. своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, а саме викрадення невідомими особами вантажного автомобіля (сідлового тягача) IVEKO STRALIS із державним номером НОМЕР_1 і напівпричепа KOEGEL SN 24 із державним номером НОМЕР_2 , загальною вартістю 406 632,00 грн., які були вилучені в ході слідства і належали на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду, а також судові витрати. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне зсування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначає, що суд першої інстанції зробив поверхневий аналіз норм матеріального права та не прийняв до уваги докази, які підтверджують бездіяльність посадових осіб національної поліції щодо належного збереження вилучених у нього транспортних засобів. Також звертає увагу, що посадовими особами Царичанського ВП протягом 5 років розслідування кримінальної справи фальсифікувались документи щодо місця збереження його транспортних засобів, що і призвело до їх викрадення та завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Від представника ГУ НП у Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Наголошував, що досудове розслідування в рамках кримінальної справи щодо викрадення належних позиву транспортних засобів триває, винні особи не встановлені. А тому вважає, що належними та допустимими доказами не доведено неправомірності рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування Царичанського ВП щодо збереження або утримання викраденого у позивача майна. а заявлені ним вимоги передчасними. Крім того звертає увагу, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін і т.п.

В судове засідання з`явилися представник Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області-Штирхунова А.Д. та представник Державної казначейської служби України-Гулько М.С.. ОСОБА_1 в судове засіданняне з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки щодо доставки електронних листів із судовими повістками та про доставку SMS, рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (т.1 а.с. 171-176, 177-179) Також матеріали справи містять конверт на ім`я ОСОБА_1 з відміткою АТ «Укрпошта» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.189) При цьому позивач не повідомляв суд про зміну свого місця проживання. Від представника ОСОБА_1 -адвоката Францішко Л.Б. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції в із того, що такі вимоги є передчасними, а матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би вказував, що дії/бездіяльність слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Костенко Р.О. стали передумовою для вибуття із володіння ОСОБА_1 автомобіля марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачем не доведено наявності неправомірних (незаконних) дій чи бездіяльності державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, якому було пред`явлено до виконання виконавчий лист, який, як з`ясувалось пізніше, не видавався відповідним місцевим судом у передбаченому законом порядку.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить вантажний автомобіль марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричеп KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу за № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

Згідно з копією протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.01.2017 року, складеного слідчим Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Костенко Р.О., вилучено наступні транспортні засоби: вантажний автомобіль марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричеп KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до змісту ухвали слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2018року (справа №196/51/17), ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2017, за клопотанням слідчого Царичанського ВП, накладено арешт на вантажний автомобіль марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричеп KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , що знаходяться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів при Царичанському ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул.Нагорна,9 в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області (т.1 а.с.14-20).

Цією ж ухвалою частково скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 20.01.2017року в частині заборони розпорядження та користування напівпричепом KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 . Також вирішено передати на відповідальне зберігання ОСОБА_1 без права відчуження напівпричеп KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 17.01.2018року зареєстровано кримінальне провадження №0000027, у фабулі якого зазначено, що в період часу з 17.01.2017 року по 17.01.2019 року невстановлена особа з території елеватора, розташованого за адресою: вул.Центральна, с.Ляшківка Царичанського району Дніпропетровської області незаконно заволоділа автомобілем марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричеп KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , на які в рамках кримінального провадження №0000019 накладено арешт (т.1 а.с.22).

Згідно з копією відповіді начальника Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Калениченка О.О. від 18.03.2019року за вих.№50.4/2558, на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепом KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_1 триває (а.с.28-34).

Відповідно до звіту з оцінки вартості автомобіля марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 від 06.01.2019 року, складеного ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ», вартість вказаного транспортного засобу становить 264 000,00 грн.

Згідно звіту з оцінки вартості напівпричепа KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 від 06.01.2019 року складеного ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ», вартість вказаного транспортного засобу становить 142 632,00 грн. (т.1 а.с.8-12)

Відповідно до копії висновку експерта №1/104-10/2/162 від 12.05.2020 року середня ринкова вартість напівпричепа KOEGEL SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 20.01.2017року складає 166 847, 33 грн.; середня ринкова вартість автомобілем марки IVEKO STRALIS державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 20.01.2017 року, виходячи з комплектації, становить: 325 227,93 грн., 347 664, 72 грн., 371 690,32 грн. (т.2 а.с.46-54)

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому розмірі.

За загальними положеннями, передбаченими у частинах 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 наголошував на тому, що йому завдана матеріальна шкода у зв`язку із викраденням невідомими особами належних йому на праві власності транспортних засобів, які були вилучені у нього як докази в рамках кримінального провадження та перебували на зберіганні в органах Національної поліції.

Як регламентовано частинами 2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку разом із протоколами до неї суд на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді справ, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що у Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області виник обов`язок за схоронність та повернення транспортних засобів ОСОБА_1 у стані та комплектації, в яких він вилучався після затримання на стоянку (майданчик тимчасового утримання транспортних засобів) територіального органу Національної поліції.

Також слід звернути увагу, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин позивача та держави. Водночас відсутність обвинувального вироку чи будь-яких інших рішень про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових осіб Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області не може ставитися у пряму залежність із наявністю підстав для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах, оскільки суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази, крім того, з огляду на вимоги ст. 1174 ЦК України для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади встановлення наявності їх вини не є обов`язковою.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17, постанові від 02 грудня 2020 року у справі №303/1776/19 та постанові Великої Палати від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Таким чином твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо незавершеності кримінального провадження по факту крадіжки транспортних засобів належних відповідачу та не встановлення причетних осіб, а також - неправомірності діянь (вини) з боку органу поліції не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, не є правомірними діяння Царичанського ВП Новомосковськоговідділу поліції внаслідок чого позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди, яка (відповідно до вказаного вище звіту з оцінки) становить 264 000,00 грн.- вартість автомобіля та 142 632,00 грн.-вартість напівпричепа, а всього 406632 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди, а тому керуючись принципами справедливості і розумності та враховуючи фактичні обставин цієї справи, апеляційний суд доходить висновку про стягнення на його користь 10000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач частково довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та

інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 406632грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 10000 грн. - моральної шкоди, а в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , у відшкодування матеріальної шкоди 406632 (чотириста шість тисяч шістсот тридцять дві) грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Судді: