П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №756/6820/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/10768/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Диби О.В. 23 лютого 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 28 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням змін від 04 лютого 2021 року, просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51324596 від 25 лютого 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:000 на нерухоме майно - квартиру номер АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35664854 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.,

- припинити право власності АТ «Альфа-Банку» на спірну квартиру номер АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами позивач отримав кредит на суму 105000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передано в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо, що 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. на підставі договору іпотеки право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Альфа-Банк». Однак, вказані дії відповідача та приватного нотаріуса позивач вважає неправомірними, оскільки не було дотримано умов договору іпотеки щодо можливого укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленого Законом України «Про іпотеку», банком не було здійснено повідомлення позивача про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не було направлено вимогу про усунення порушення зобов`язання, повідомлень та попереджень про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому ні банком, ні приватним нотаріусом не було дотримано вимог законодавства України про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (т.1 а.с.2-11, 124-134).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51324596 від 25 лютого 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 на нерухоме майно - квартиру номер АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35664854 за Акціонерним товариством «Альфа - Банк», прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем.

Припинено право власності Акціонерним товариством «Альфа - Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», на квартиру номер АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35664854 за Акціонерним товариством «Альфа - Банк».

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13485, 60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, якою забезпечено виконання кредитних зобов`язань в іноземній валюті, є зареєстрованим місцем проживання позивача, та, як встановлено судом, використовується позивачем як єдине місце постійного проживання, загальна площа вказаної квартири не перевищує 140 кв.м., а отже не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» як забезпечення виконання позивачем умов укладеного кредитного договору №014-52-КП від 23 лютого 2007 року, ураховуючи, що кредит надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті.

Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Таким чином, у приватного нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк», у зв`язку з чим дії з державної реєстрації права власності на спірну квартиру вчинені всупереч вимог чинного законодавства, що є підставою для скасування рішення про проведену державну реєстрацію прав.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, суд першої інстанції виходив з того, що він є неналежним відповідачем за позовом.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «Альфа-Банк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій вказується на те, що сторони у справі в умовах Іпотечного договору погодили, що у разі неналежного виконання умов кредитного та/або Іпотечного договорів, у кредитора виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, між сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у формі іпотечного застереження, яке міститься у Іпотечному договорі.

Позивач неналежним чином виконував взяті на себе договірні зобов`язання, з огляду на що утворилася заборгованість, а тому у Банку виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Посилання позивача та суду першої інстанції на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вважають безпідставним, оскільки позивач, за даними реєстру речових прав на нерухоме майно, має у власності інше житло та у спірній квартирі не проживає, що було встановлено Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 19 липня 2021 року. Вказана довідка не була надана до суду першої інстанції, оскільки про її наявність представнику стало відомо тільки після ухвалення вже оскаржуваного рішення.

Тому відповідач вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, у державного реєстратора були наявні всі підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Сенс Банк».

Враховуючи вищевикладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Білак Я.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Інші учасники справи також в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між позивачем та АІКБ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №014-52-КП, за умовами банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 105000 доларів США на поточні потреби, на умовах повернення щомісячними платежами до 22 лютого 2017 року, зі сплатою 12,85% річних

(т.1 а.с.15-18).

Також 23 лютого 2007 року між позивачем та АІКБ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір №014-52-ЗП, згідно з яким у забезпечення кредитного договору №014-52-КП від 23 лютого 2007 року, позивач передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,30 кв.м, житловою площею 36,40 кв.м (т.1 а.с.19-21).

Умовами п.п.4.1-4.8 договору іпотеки визначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку»; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в т.ч. на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року у справі № 756/13390/17 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 63427,54 доларів США та судовий збір у сумі 25186,60 грн (т.1 а.с.22-24). Однак, постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності (т.1 а.с.25-28).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Укрсоцбанк» було припинено 17 вересня 2019 року, його правонаступником визначено АТ «Альфа-Банк», який з 01 грудня 2022 року внаслідок зміни назви є АТ «Сенс Банк».

З наданої копії нотаріальної справи №51324596 від 25 лютого 2020 року вбачається, що 18 лютого 2020 року представником АТ «Альфа-Банк» було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої додано довіреність представника, копію його паспорта, договір іпотеки №014-52-ЗП від 23 лютого 2007 року, договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №014-52-КП від 23 лютого 2007 року, висновок про вартість майна, а також листа-повідомлення від 23 серпня 2019 року іпотекодавцю про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та конверт на підтвердження невручення вказаного листа іпотекодавцю з поміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (т.1 а.с.62-75).

Представником відповідача АТ «Альфа -Банк» також були подані копії листа-повідомлення від 23 серпня 2019 року, який направлявся позивачу, як іпотекодавцю, та містив вимогу про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, дані про його направлення та направлення інших листів, причини їх не вручення (т.1 а.с.82-92,163-175).

З інформаційної довідки №203491957 від 10 березня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51324596 від 25 лютого 2020 року, номер запису про право власності 35664854, згідно якого перереєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на АТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.29-30).

З інформаційної довідки №211568234 від 05 червня 2020 року вбачається, що за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачем 01 вересня 2010 року було зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, у розділі «Актуальна інформація про право власності» власником вказаного домоволодіння значиться ОСОБА_3 право власності якого зареєстровано 26 лютого 2016 року на підставі договору іпотеки (т.1 а.с.31-33). Такі ж дані мають місце і в Інформаційні довідці №312293367 від 13 жовтня 2022 року (т.2 а.с.6-10).

Позивач згідно з паспортними даними зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 08 грудня 1995 року (т.1 а.с.12).

До апеляційної скарги стороною відповідача долучено копію довідки №37195/125/51 виданої Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 19 липня 2021 року про те, що проведеною перевіркою було встановлено, що протягом 2 років гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 не проживає й місце знаходження його невідомо (т.2 а.с.105).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

В порядку визначеному частиною статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9--1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини1 статті 24 цього Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», втрата чинності цього Закону відбулась 21 квітня 2021року.

Підпунктом 1 пункту 1 цього Закону було передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року в справі № 644/3116/18, від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а.

Висновки про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку містяться і в постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 201/7014/18, від 30 вересня 2021 року у справі № 127/15802/15-ц, від 02 травня 2022 року у справі №754/716/19.

Згідно з положеннями статті 15,16 ЦК України, статті 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом свого права має кожна особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порядку частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу частини 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведених обставин справи вбачається, що правовідносини між позивачем та відповідачем АТ «Сенс Банк» виникли на підставі кредитного договору та договору іпотеки, укладених 23 лютого 2007 року.

Оскаржувана реєстраційна дія щодо переходу права власності від позивача до іпотекодержателя була вчинена приватним нотаріусом 25 лютого 2020 року, тобто під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Предметом договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору, є спірна квартира, площа якої становить 65,30 кв.м., тобто не перевищує 140 кв. м. Передана позивачем в іпотеку квартира є зареєстрованим його місцем проживання, тобто використовується ним як місце постійного проживання. Даних про наявність у позивача іншого житла матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги відповідача про належність позивачу на праві власності іншого нерухомого майна не знайшли свого підтвердження, так як за актуальною інформацією Реєстру речових прав право власності на вказане відповідачем нерухоме майно з 2016 року зареєстровано за іншою особою.

Посилання відповідача на встановлені органами поліції обставини відсутності позивача за зареєстрованим місцем проживання не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що відповідні докази не були подані відповідачем до суду першої інстанції без наявності поважних причин. До того ж оцінюючи у сукупності всі наявні дані, а саме наявність зареєстрованого місця проживання позивача у квартирі, що є предметом іпотеки та відсутність даних про наявність у нього у власності чи на праві користування іншого житла, такі дані не можуть бути прийняті до уваги суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суб`єкта державної реєстрації з огляду на те, що на спірну квартиру, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено примусове стягнення, в тому числі й шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», яке змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», як забезпечення виконання ним умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Слід також погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги пред`явлені до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. задоволенню не підлягають, оскільки він є неналежним відповідачем за позовом. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та інших, яка широко застосовується в судовій практиці і є усталеною.

Отже, відповідачем в ході розгляду справи та при зверненні з апеляційною скаргою, всупереч наведеним нормам процесуального законодавства, не було надано належних і допустимих доказів на спростування наявності порушеного права позивача, а також доказів на спростування заявлених позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 22 листопада 2023 року.