КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Шебуєва В.А., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Колесник Анни Сергіївни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г.,

у цивільній справі №752/22221/16-ц за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Мурихіна Сергія Володимировича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

У червні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду зі скаргою, за результатами розгляду якої, просив: визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Мурихіна С.В. в частині невиконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1; зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Мурихіна С.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

В обґрунтування доводів скарги зазначаючи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа № 752/22221/16-ц виданого 25 січня 2019 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 25 386 грн. 41 коп. 07 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» виконало рішення суду у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № K0407R87UI, № 9804, № 9805, № 9802, № 9803. 05 травня 2022 року банк звернувся до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження на підставі ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, станом на теперішній час виконавче провадження не закінчено, відповіді на зазначену вище заяву не надано.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Мурихіна С.В. в частині невиконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття ВП № НОМЕР_1.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Мурихіна С.В. винести постанову про закінчення ВП № НОМЕР_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Колесник А.С. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги, відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року у справі № 752/22221/16-ц стягнуто з банка на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 25 386 грн. 41 коп., то до сплати банком підлягає саме зазначена сума без утримання з неї податків та зборів. З огляду на те, що банк не сплатив на користь стягувача всю суму коштів, визначених судом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виконання банком судового рішення у повному обсязі. Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

23 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» - Штронди А.М. про зупинення провадження у даній справі до перегляду Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 461/2729/22. З посиланням на те, що 02 серпня 2023 року Верховним Судом у справі № 461/2729/22 за скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. При цьому, правовідносини у зазначені справі, є подібними до правовідносин у даній справі, що виходячи із приписів п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України є підставою для зупинення провадження у справі.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Однак, заявником не додано до суду копію ухвали Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 461/2729/22 про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити доводи банку, викладені у клопотанні.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» - Штронди А.М. про зупинення провадження у справі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відділу примусового виконання рішень до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про підтвердження отримання судової повістки-повідомлення на електронну адресу відділу, зазначену у апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення рекомендованим листом судової повістки-повідомлення на її поштову адресу, зазначену у позовній заяві. Однак, лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повістки у день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки (аналогічний висновок про належне повідомлення сторони по справі зазначеним чином викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 638/20248/19).

Крім того, ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про направлення судової повістки-повідомлення на її електронну адресу, зазначену у клопотанні від 06 листопада 2018 року.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність незявившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386 грн. 41 коп., з яких: сума вкладу в розмірі 15 420 грн., відсотки за період з 10 квітня 2014 року по 09 серпня 2015 року в розмірі 877 грн. 45 коп., інфляційні збитки за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 9 088 грн. 96 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD800 від 09 листопада 2013 року в розмірі 4 314 доларів США 97 центів, з яких: сума вкладу в розмірі 4000 доларів США, відсотки за період з 10 листопада 2013 року по 09 серпня 2015 року в розмірі 314 доларів 97 центів.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 388 грн. 70 коп.

На виконання зазначеного рішення, 25 січня 2019 року Голосіївським районним судом міста Києва видано представнику АТ КБ «ПриватБанк» два виконавчих листи.

Постановою державного виконавця від 26 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/22221/16-ц виданого Голосіївським районним судом міста Києва 25 січня 2019 року про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386 грн. 41 коп.

05 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що 07 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» виконано рішення суду у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № K0407R87UI, № 9804, № 9805, № 9802, № 9803, однак, виконавче провадження не закінчено, що є порушенням прав боржника.

Проте, погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено початок примусового виконання рішення, зокрема: виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, банк вказував на те, що ним добровільно виконано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 суми боргу за депозитним договором у розмірі 25 386 грн. 41 коп. (платіжні доручення від 07 квітня 2020 року № К0407R87UI, № 9802 № 9803 № 9804 № 9805).

На виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, АТ КБ «ПриватБанк» здійснено перерахування коштів, наступним чином:

23 442 грн. 97 коп. - виплати по рішенню суду на користь ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № К0407R87UI від 07 квітня 2020 року;

157 грн. 94 коп. - утримано податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді процентів за ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 9802 від 07 квітня 2020 року;

13 грн. 16 коп. - утримання військового збору із доходу у вигляді процентів, що підтверджується платіжним дорученням 9803 від 07 квітня 2020 року;

1 636 грн. 01 коп. - утримано податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді додаткового блага, що підтверджується платіжним дорученням № 9804 від 07 квітня 2020 року;

136 грн. 33 коп. - утримання військового збору із доходу у вигляді додаткового блага, що підтверджується платіжним дорученням № 9805 від 07 квітня 2020 року.

Що разом становить 25 386 грн. 41 коп.

Відтак банк вважав, що відсутність у резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та й порядку, встановлених законодавством. Банк добровільно виконав рішення суду на підставі ПК України, як податковий агент правомірно здійснив сплату передбачених законом податків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, і є підставою для державного виконавця для закриття виконавчого провадження.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 170.4.1 пункту 170.4 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. Податковим агентом у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету сплачується (перераховується) загальна сума податку, нарахованого за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, із загальної суми процентів, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці. Доходи, зазначені у цьому підпункті, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування.

Податкові агенти (банки, кредитні спілки), які нараховують доходи у вигляді процентів, зазначених у підпункті 170.4.1 цього пункту, у податковому розрахунку, подання якого передбачено підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 цього Кодексу, відображають загальну суму нарахованих у звітному податковому періоді доходів та загальну суму утриманого з них податку. При цьому у податковому розрахунку не зазначається інформація про суми окремого банківського вкладного (депозитного) або поточного рахунку, ощадного (депозитного) сертифіката, вкладу (депозиту) члена кредитної спілки у кредитній спілці, суми нарахованих процентів, а також відомості про фізичну особу - платника податку, якій нараховані такі доходи (підпункт 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 ПК України).

Згідно з підпунктом «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків і обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною особою за ці дії. Суми, які суд визначає до стягнення за депозитним вкладом на користь вкладника як відсотки, обраховуються судом без віднімання сум податків і зборів, передбачених законом, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України. Внаслідок виконання податковим агентом податкових зобов`язань розмір відсотків, визначених на підставі судового рішення, зменшується на розмір таких зобов`язань.

Банк вважав, що відсутність у резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та й порядку, встановлених законодавством. Банк добровільно виконав рішення суду на підставі ПК України, як податковий агент правомірно здійснив сплату передбачених законом податків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, і є підставою для державного виконавця для закриття виконавчого провадження.

В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги той факт, що в резолютивній частині рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року за яким стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386 грн. 41 коп. - відсутня вказівка на те, що сума доходу підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Відтак, у разі незрозумілості судового рішення, що перешкоджає його належному виконанню, банк не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про його роз`яснення.

Крім того депозитний договір № SAMDNWFD600 укладено між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 09 листопада 2013 року.

Згідно пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції, чинній, станом на день укладення депозитного договору, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включався дохід у вигляді (1) неустойки (штрафів, пені),(2) матеріальної або (3)немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на (а) відшкодування збитків, (б) завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також (3) шкоди життю та здоров`ю.

Відтак, стягнення заборгованості за депозитним договором, не може вважатися відшкодуванням матеріальної шкоди (відшкодування збитків).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Мурихіна С.В..

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір у сум 2 684 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Колесник Анни Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення за яким:

Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Мурихіна Сергія Володимировича.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () судовий збір у сумі 2 684 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: