ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/7115/21 Номер провадження 22-ц/814/735/23Головуючий у 1-й інстанції Невеліцин Є.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вайленко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Кузьміною Тетяною Григорівною,

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2021 року, постановлене суддею Невеніциним Є.В. (повний текст складено 18 листопада 2021 року),

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Прядко Олександром Олександровичем,

на додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2021 року, постановлене суддею Невеніциним Є.В.

по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича, ОСОБА_1 про витребування безпідставно стягнутих грошових коштів під час виконання виконавчого напису нотаріуса,

в с т а н о в и в:

14.05.2021 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. та ОСОБА_1 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 62 018,38 грн., а також витрати з оплати судового збору та правничі витрати в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що із 18.11.2019 на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. перебувало ВП №60637079 з примусового виконання виконавчого напису №1967, виданого 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. За змістом виконавчого документа із позивача, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі: 743 556,00 грн. заборгованість за договором про участь у вихованні дитини від 10.06.2015, за р.№1147; 743 556,00 грн. неустойка (пеня) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості; 14871,12 грн.- мито за вчинення виконавчого напису.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2020 (справа №638/18285/19) стягнення грошових коштів за виконавчим написом зупинено. Проте в порушення судового рішення приватний виконавець провів списання грошових коштів із позивача в сумі 62 018,38 грн., перерахував їх на користь стягувача ОСОБА_1 . У подальшому рішенням суду від 09.03.2021 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак просить стягнути із відповідачів безпідставно набуті грошові кошти.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування безпідставно стягнутих грошових коштів під час виконання виконавчого напису нотаріуса - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 62 018,38 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. про витребування безпідставно стягнутих грошових коштів під час виконання виконавчого напису нотаріуса - відмовлено.

Рішення районного суду в частині задоволених вимог позову вмотивовано тим, що, оскільки під час виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса з позивача утримано грошові кошти у розмірі 62 018,38 грн. та рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, зазначені грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають стягненню із ОСОБА_1 , як їх отримувача, на користь позивача. У задоволенні вимог позову до приватного виконавця відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.12.2021 стягнуто із ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. витрати понесені на оплату правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на оплату правничої допомоги у розмірі 10 193,22 грн. та 908,00 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кузьміна Т.Г., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не досліджено правової природи коштів, які по суті є аліментами, власністю дитини, які в порядку ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню. Зазначає, що дійсно, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, але наведене не має наслідком припинення зобов`язання між сторонами та обов`язку батьків утримувати власних дітей. Тоді як повернення грошових коштів витрачених як аліменти суперечить обов`язку батька нести тягар по утриманню та вихованню своїх дітей. Так, в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини», «Марсалек проти Чехії»).

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Прядко О.О., оскаржив в апеляційному порядку додаткове рішення від 06.12.2021. Посилаючись на порушення норм процесуального права просить таке рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця про стягнення з позивача правничих витрат.

Зазначає, на стадії судового розгляду приватний виконавець не надавав суду розрахунок орієнтовних судових витрат, а до відзиву на позов не приєднано договір про правову допомогу із адвокатським бюро Сергія Нелюба. Вважає, що наведене є підставою для застосування ч.2 ст.134 ЦПК України та відмови у відшкодуванні правничих витрат.

Крім того, докази на підтвердження витрат на правову допомогу були подані відповідачем суду із порушенням строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України, що є підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 14.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Кузьміною Т.Г., на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.11.2021; та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Прядко О.О., на додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.12.2021.

11.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив представника приватного виконавця - адвоката Нелюби С.А. на апеляційну скаргу позивача, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване ним додаткове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Просить стягнути із позивача на його користь правничі витрати, понесені в суді апеляційної інстанції, орієнтовним розміром 5000,00 грн.

17.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , за змістом якого, з підстав раніше викладених у позові, доводить обґрунтованість заявлених вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.02.2022у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.08.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Вайленко Г.О. доводи своєї апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.06.2015 між ОСОБА_1 (матір`ю) та ОСОБА_2 (батьком) укладено договір про участь у вихованні дитини, а саме, малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Палаєвою О.М., за р.№1147.

Відповідно до п.1.4. цього договору, батько зобов`язується щомісячно, до 5 числа поточного місяця, сплачувати особисто або перераховувати на рахунок матері, або шляхом переказу аліментів на дитину у добровільному порядку у розмірі 12 000,00 грн./а.с.94/

13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини.

За рахунок стягнення грошових коштів з боржника, ОСОБА_2 , задоволено вимоги стягувача, ОСОБА_1 , у розмірі:

- 743 556,00 грн. - заборгованість за договором про участь у вихованні дитини від 10.06.2015, за р.№1147;

- 743 556,00 грн. - неустойка (пеня) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості;

- 14 871,12 грн. - мито за вчинення виконавчого напису./а.с.13/

Постановою приватного виконавця Попляка В.В. від 18.11.2019 за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження №60637079./а.с.19/

Постановою від 07.08.2020 зупинено вчинення виконавчих дій; підстава: на адресу приватного виконавця надійшла постанова Харківського апеляційного суду від 16.07.2020 по справі №638/18285/19, якою зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І./а.с.103-104/

Рішенням Дзержинського районного суду від 09.03.2021 (справа №638/18285/19) визнано виконавчий напис №1967 від 13.11.2019 про звернення стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 1501983,12 грн. за договором від 15.06.2019 між батьками про участь у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. - таким, що не підлягає виконанню./а.с.106-108/

26.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області закінчено виконавче провадження ВП №60637079 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню./а.с.110-111/

За повідомленням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. від 26.04.2021 №1241/01-29 під час вчинення виконавчих дій в рамках ВП №60637079 стягнуто та перераховано кошти стягувачу ОСОБА_1 в сумі 62 018,38 грн./а.с.105/

Задовольняючи вимоги позову до ОСОБА_1 , районний суд виходив із того, що оскільки під час виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса з ОСОБА_2 утримано грошові кошти у розмірі 62018,38 грн. та рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, зазначені грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу.

При цьому суд визнав відсутніми підстави для застосування ст.1215 ЦК України, оскільки грошові кошти стягувалися в примусовому, а не добровільному порядку.

Позовні вимоги до приватного виконавця Попляка В.В. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів суд першої інстанції визнав безпідставними та відмовив у їх задоволенні.

При постановленні додаткового рішення про стягнення із позивача ОСОБА_2 на користь приватного виконавця Попляка В.В. витрат, понесених останнім на правничу допомогу, районний суд виходив із підстав їх доведеності та співмірності зі складністю справи, що не спростовано позивачем.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції по суті вимог позову погоджується з таких підстав.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже виключенням є, по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у постанові від 02.07.2014 у справі №6-91цс14та підтриманій сталою судовою практикою Верховного Суду, зокрема, у справі №382/1728/18 від 04.11.2020.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 дійшла висновку, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

У цій справі передумовою стягнення є чинний договір про участь у вихованні дитини від 10.06.2015, за умов якого батько, позивач, зобов`язався щомісячно, до 5 числа поточного місяця, сплачувати особисто або перераховувати на рахунок матері, або шляхом переказу аліментів на дитину у добровільному порядку у розмірі 12 000,00 грн.

Не виконання позивачем такого договору стало підставою вчинення виконавчого напису №1967 від 13.11.2019 про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини, який у період із 13.11.2019 по 26.04.2021 перебував на примусовому виконанні та провадження за яким закінчено з підстав визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином стягнення аліментів на підставі виконавчого напису виключає ознаку добровільності, а отже підстави для застосування частини першої статті 1215 ЦК України. Натомість вимоги позивача про повернення примусово стягнутих із нього коштів ґрунтуються на вимогах закону, зокрема статті 1212 ЦК України, положення якої правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача викладеного не спростовують, зводяться до визначення природи зобов`язання, стягнення за яким, для застосування ст.1215 ЦК України, має відбуватися виключно добровільно.

При цьому апеляційний суд враховує, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ст.179 СК України), а їх стягнення є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, реалізація такого права має відбуватися в окремому порядку, не пов`язаному із цим позовом.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування положень Конвенції та не доводять, що вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Стосовно висновків суду першої інстанції при постановленні додаткового рішення, колегія суддів приймає до уваги наступне.

За нормами п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів справи убачається, що 01.10.2021 між адвокатським бюро «Сергія Нелюби» та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, зміст якого є загальним та не дозволяє встановити у якій справі надається відповідна допомога./а.с.143-146/

11.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. подано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження./а.с.90-91/

22.11.2021 між адвокатським бюро «Сергія Нелюби» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2021, яким визначено предмет договору:

1.1. На виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2021 сторони погодили розмір та порядок сплати гонорару виконавця за надання правової допомоги, пов`язаної із розглядом справи №638/7115/21 Дзержинським районним судом м.Харкова, який складає 3 000,00 грн.

1.2. За домовленістю сторін мінімальна одиниця часу, витрачена виконавцем під час надання правової (правничої) допомоги замовнику - 1 година. Вартість однієї години робити виконавця складає 1 500,00 грн. Сторони погодили підготовлений виконавцем у калькуляції-рахунку №1 від 22.11.2021 розрахунок вартості гонорару виконавця: підготування відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 у справі №638/7115/21 - 3000,00 грн. (виконавцем витрачено 2 год.).

Згідно п.1.3 цей додатковий договір є невід`ємною частиною договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2021 та вступає в силу у день його підписання сторонами, тобто не раніше 22.11.2021./а.с.151/

Таким чином на момент подачі приватним виконавцем Попляк В.В. відзиву на позовну заяву (11.10.2021) між ним та адвокатським бюро «Сергія Нелюби» були відсутніми договірні зобов`язання на представництво його інтересів в суді у справі №638/7115/21, у тому числі на момент постановлення рішення суду по суті спору. При цьому відзив складений приватним виконавцем на гербовому бланку Міністерства юстиції України містить відомості про хід виконавчого провадження та його копії, та не містить жодних доказів на підтвердження повноважень адвокатського бюро «Сергія Нелюби» у цій справі та орієнтовного розрахунку правничих витрат, що виключає підстави їх стягнення згідно ч.2 ст.134 ЦПК України.

Установивши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а додаткове рішення від 06.12.2021 - скасуванню, із постановленням нового рішення про відмову у стягненні правничих витрат на користь приватного виконавця.

Підстави стягнення із позивача на користь приватного виконавця правничих витрат в суді апеляційної інстанції, що полягають у складенні відзиву на апеляційну скаргу є відсутніми, тоді як сам відзив становить загальне цитування вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та практики Верховного Суду, що є відмінною від спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Кузьміною Тетяною Григорівною, - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником - адвокатом Прядко Олександром Олександровичем, - задовольнити.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2021 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов