П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/22961/21

Провадження № 22-ц/4815/336/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 17 год. 03 хв. 07.11.2022

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 14 листопада 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Пашкевич Ірина Андріївна;

відповідача - адвокат Власик Вікторія Яківна;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Власик Вікторії Яківни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом часу з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 . Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що починаючи з 07 липня 2014 року, вона постійно проживала із ОСОБА_3 спочатку по АДРЕСА_2 , а згодом - по АДРЕСА_1 . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права і обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Оскільки потреби у реєстрації шлюбних відносин не вбачали, тому вони, не бувши зареєстровані в іншому шлюбі, продовжували проживати без його офіційної реєстрації, але однією сім`єю як чоловік і жінка.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач, здійснивши його поховання, самостійно розпорядилася його речами. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 одержав відповідач як його син, який 02 вересня 2019 року був знятий з реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 . Дану квартиру вважає спірним спадковим майном, з приводу прав сторін на яку Рівненським міським судом розглядається справа №569/10739/20.

Вважає, що встановлення факту, який має юридичне значення, їй необхідне для оформлення спадкових прав на належну спадкодавцю квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Рівненського міського суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій через свого представника - адвоката Власик В.Я. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, просить скасувати його та ухвалити нове - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи її, покликається на те, що мотивувальна частина судового рішення не містить висновків про те, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких позивач звернулася до суду, не надано мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеного відповідачем та його представником. При цьому вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі предмета позову, а також, що ОСОБА_1 обрано неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Зазначалося про те, що ОСОБА_1 наводила як мету встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - оформлення спадкових прав на належну спадкодавцю квартиру АДРЕСА_3 . Проте за відсутності заповіту вона не вказувала, спадкоємцем якої черги за законом себе вважає.

Помилковість обраного способу судового захисту свого права полягає у тому, що у разі залишення оскаржуваного рішення без змін встановлений факт, що має юридичне значення, не призведе до оформлення за ОСОБА_1 спадкових прав на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 .

Судом прийнято надані ОСОБА_1 докази з порушенням правил ст. ст. 77, 78 ЦПК України як неналежні та недопустимі і зроблено висновки, які ґрунтуються на припущеннях. Так, відсутніми є докази щодо наявності спільних витрат позивача і ОСОБА_3 , ведення ними спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла та його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням та інших обставин, що засвідчують реальність сімейних відносин (ч. 2 ст. 3 СК України, Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99).

Подані позивачем копії фотографій не відповідають їх оригіналам. При цьому сам по собі факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Не погоджується і з актом обстеження квартири АДРЕСА_3 , адже він не може підтверджувати обставини проживання осіб за минулий час, а також цей акт не затверджений головою правління ОСББ "Мельника, 8", хоча і містить таку графу.

Також в акті обстеження квартири зафіксовані обставини, які не відповідають дійсності та які не могли бути відомі особам, що його підписали. З указаних в акті свідків у судовому засіданні було допитано лише одного - ОСОБА_4 , яка не підтвердила обставин щодо спільного проживання з 07 липня 2014 року позивача і ОСОБА_3 , ведення ними спільного побуту, господарства та їхні взаємні права і обов`язки.

Вважає з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" використані судом докази - видаткові накладні №№60348-01 від 15.06.2017 і 60348-01 від 17.07.2017 такими, що не носять характеру документів і не містять відомостей на підтвердження позову ОСОБА_1 . Тобто позивачем не надано жодного доказу на підтвердження як факту оплати за видатковими накладними меблів, так і факту їх доставки до квартири АДРЕСА_3 .

Безпідставно в оскаржуваному рішенні зроблено посилання як на належні і допустимі докази на квитанції про придбання медикаментів та компонентів крові, оскільки вони датовані за період із травня по серпень 2019 року, хоча лікування ОСОБА_3 призначено з 15 серпня 2019 року. Тобто ці квитанції також не стверджують про спільне проживання осіб з 07 липня 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Заявник не погоджується і з адресною карткою м. Рівне №54870 від 15.09.2019, що видана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Так, ця картка як доказ лише підтверджує факт реєстрації позивача та її сина за місцем проживання ОСОБА_3 за два з половиною місяці до дня його смерті, не містить жодних відомостей про факт їх спільного проживання із ОСОБА_3 та ведення спільного побуту. Так само відповідно до норми ч. 4 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" необґрунтованою є довідка №40 від 05.09.2019, що видана Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, яка вказує про призначення реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на 10 вересня 2019 року.

Хибно оціненими судом є і показання свідків зі сторони позивача, позаяк надані ними відомості носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , не підтверджуючи при цьому наявності усталених відносин з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, що притаманні подружжю. Натомість свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердили, що ОСОБА_3 мешкав самотньо і не мав сім`ї з ОСОБА_1 .

Окрім іншого, суд залишив без уваги правові позиції, що викладені Верховним Судом у постановах від 03 серпня 2022 року у справі №757/50149/19-ц, від 21 жовтня 2021 року у справі №401/2614/17, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 та від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частини перша та друга статті 21 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено такий правовий висновок. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715св21).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Суд у рішенні повинен вказати, якими доказами підтверджено, що в указаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідноси суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як з'ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, а також підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 30 серпня 2019 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .

З довідки (до форми № 106/у № 469), виданої 30 серпня 2019 року Комунальним закладом «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, видно, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - декомпенсований цироз печінки неуточнений.

За змістом листа призначення від 15 серпня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було призначено лікування.

Відповідно до оригіналів квитанцій, наданих позивачем, і на частині з яких її зазначено як платника, за час з травня 2019 року по серпень 2019 року були придбані медикаменти, сплачено благодійні внески від ОСОБА_3 до Рівненської місцевої організації «Допомога і підтримка», придбано у Комунальному підприємстві «Рівненський обласний центр служби крові» Рівненської обласної ради плазму та еритроцити.

З договору міни квартири від 02 квітня 2016 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за №116, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 набули право приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Як встановлено договором купівлі-продажу від 16 квітня 2019 року, посвідченим нотаріально і зареєстрованим в реєстрі за №413, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_3 купив 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою № 53349 від 02 вересня 2019 року, виданою Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04 травня 2016 року та знятий з реєстраційного обліку 02 вересня 2019 року у зв`язку зі смертю.

З копії адресної картки м. Рівне № 54870, виданої 15 вересня 2019 року Відділом ведення реєстру територіальної громади Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 18 червня 2019 року.

За актом обстеження квартири АДРЕСА_3 , складеного комісією у складі мешканців дев`ятого під`їзду будинку - ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №40 від 05 вересня 2019 року, виданої Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, реєстрація шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була призначена на 10 вересня 2019 року.

З видаткової накладної № 60348-01 від 15 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 придбала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 меблі вартістю 4 114 гривень.

Відповідно до видаткової накладної № 60348-01 від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 придбала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 меблі вартістю 258 гривень.

З наведених накладних чітко видно адресу доставки: АДРЕСА_1 , тобто квартиру, де мешкала ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 .

В судовому засіданні також оглянуто і фотографії, що долучені до матеріалів справи, де зображені, зокрема позивач з померлим ОСОБА_3 , а також ОСОБА_3 з сином ОСОБА_1 - ОСОБА_10 .

Як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23 грудня 1991 року Відділом ЗАГС м. Рівне, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 червня 2020 року, виданого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори, видно, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 та успадкував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З досліджених судом показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 встановлено чіткі та обгрунтовані обставини спільного проживання позивача разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому факт їхнього спільного проживання стверджується також актом мешканців дев`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , видатковими накладними на придбання меблів, квитанціями про придбання медикаментів, компонентів крові, копією адресної картки від 15 вересня 2019 року № 54870, копією довідки Рівненського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за вих. № 40 від 05 вересня 2019 року, спільними фотографіями. Отже, цими доказами в їх сукупності підтверджується не лише саме по собі спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, а й ведення ними спільного господарства, пов`язаність виконання взаємних прав і обов`язків та спільний побут. Тому правильними є висновки про встановлення того факту, що з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відносини між ними носили характер сімейних, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

Разом з тим ОСОБА_2 , який був допитаний як свідок, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у своїх свідченнях заперечили проти обставин спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , ведення ними сумісного побуту та господарства. Судом дано правильну оцінку цим показанням з огляду на їх суперечність іншим свідченням та їх спростуванням сукупністю проаналізованих доказів. При цьому враховано, що жодних інших засобів доказування на обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідач не подав.

Тому не грунтуються на обставинах справи та вимогах закону посилання апеляційної скарги про мотивування висновків суду припущеннями.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, неспроможними з процесуально-правової точки зору є і твердження заявника про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими.

Не заслуговують на увагу і аргументи автора апеляційної скарги про недодержання судом положень процесульного законодавства.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Між тим, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, матеріали справи не містять, заявником представлено не було, а апеляційним судом їх не було здобуто.

При цьому відсутні й обставини порушення норм процесуального права, які спонукали би до обов`язкового скасування судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Не можна погодитися і з доводами заявника про неправильне застосування норм матеріального права, оскільки спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Оскільки спірні правовідносини відрізняються від прав і обов`язків, судові рішення за якими переглядалися в касаційному порядку Верховним Судом у справі №757/50149/19-ц (постанова від 03 серпня 2022 року), у справі №401/2614/17 (постанова від 21 жовтня 2021 року), у справі №490/4949/17 (постанова від 12 грудня 2019 року), у справі №466/3769/16 (постанова від 12 грудня 2019 року) та у справі №588/350/15 (постанова від 15 серпня 2019 року), тому враховані апеляційним судом не можуть бути.

Решта аргументів апеляційної скарги також не заслуговують на увагу через їх необгрунтованість, а тому колегією суддів відхиляються.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 , встановивши факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації щлюбу з 07 липня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Власик Вікторії Яківни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук

Повний текст постанови складений: 16.05.2023