ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року місто Чернівці справа №725/2455/23

провадження №22-ц/822/867/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та понесених інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України, головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та понесених інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Посилалося на те, що 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2841, відповідно до умов якого, Банк надає Позичальнику кредит у сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язується: своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції, повністю повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами не пізніше 07 листопада 2027 року.

17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 2841 від 08 листопада 2007 року.

09 липня 2014 року Першотравневий районний суд міста Чернівці за результатами розгляду цивільної справи №725-/2486 /14-ц ухвалив рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 848 663, 68 грн. (вісімсот сорок вісім тисяч шістсот шістдесят три) грн. 68 коп. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Стверджує, що рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 09 липня 2014 року по справі № 725/2486/ 14-ц набрало законної сили 19 липня 2014 року, проте станом на 06 лютого 2023 року вище зазначене рішення суду не виконано, грошове зобов`язання визначене таким рішенням суду вважається простроченим.

Станом на 06 лютого 2023 року сума 3 (трьох) відсотків річних та понесених інфляційних втрат становить 405200 (чотириста п`ять тисяч двісті) гривень 99 копійок , з яких: 64143, 70 гривень - сума 3% річних від суми простроченої заборгованості; 341057, 29 гривень - сума понесених інфляційних втрат.

На підставі вищевикладеного просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» 3 (три) відсотка річних та понесені інфляційні втрати у розмірі 405 200 (чотириста п`ять тисяч двісті) гривень 99 копійок , з яких: 64 143, 70 гривень - сума 3% річних від суми простроченої заборгованості; 341 057, 29 гривень - сума понесених інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ТОВ «Кредитні ініціативи» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Посилалося на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що підставою позову було невиконання відповідачем рішення суду від 09 липня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 848 663,68 грн.

Вказало, що на підтвердження заявлених вимог, позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості за період з 07 лютого 2012 року по 06 лютого 2023 року. Факт прострочення виконання взятих на себе зобов`язань встановлено рішенням у справі №725/2486/14-ц.

Стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права та надано суду правильний розрахунок, який виконаний з урахуванням умов Договору, а також рішення суду яке набрало законної сили.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2841, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з встановленням ліміту, максимальна заборгованість за кредитом не може перевищувати 60 000 дол. США зі сплатою 13 % річних, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, сплатою щомісячної комісійної винагороди в розмірі 1% річних від фактичної заборгованості по кредиту.

Крім того, відповідно до п. 5.7 вказаного кредитного договору у разі порушення позичальником термінів погашення заборгованості позичальник сплачує проценти у розмірі 24 % річних та згідно п. 5.5 договору за несвоєчасно сплату сум кредиту відповідно до умов договору позичальник сплачує банку пеню (а.с.6-9).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 липня 2014 року позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 848 663,68 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн. Судове рішення набрало законної сили 08 вересня 2014 року (а.с.10-12).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості 3% річних та понесені інфляційні втрати за ст.625 ЦК України на суму заборгованості згідно рішення суду за період з 07 лютого 2020 року по 06 лютого 2023 року становлять 405 200,99 грн., з яких: 64143,70 грн. сума заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість; 341 057, 29 грн. - сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість (а.с.13).

Для визначення розміру заборгованості 3% річних за ст.625 ЦК України на суму заборгованості, позивачем враховувався розмір заборгованості, визначений рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 09 липня 2014 року по справі №725/2486/14-ц.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін

За змістом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про призначення розгляду справи на 10.30 год. 21 листопада 2023 року сторони повідомлялись належним чином, у встановленому законом порядку, про що свідчать довідки про доставку позивачу та представнику позивача електронного листа (а.с.89, 90), однак відповідно до поштового ідентифікатора відправленого рекомендованого листа №116, повістка адресату не вручена у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.91).

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи основне рішення

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо невиконання рішення суду по цивільній справі №725/2455/14-ц. Також надано доказів про пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання, відкриття виконавчого провадження чи закриття виконавчого провадження про примусове стягнення з боржників заборгованості.

Крім цього, суд першої інстанції вважав необґрунтованим пред`явлення позову тільки до боржника ОСОБА_1 , оскільки доказів про розірвання договору поруки з ОСОБА_2 , яка являється поручителем ОСОБА_1 , позивачем не надано.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості, що включає в себе як основний борг, так і пеню та інфляційні втрати, суперечить приписам ст.625 ЦК України. Інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані на суму основного боргу, необтяжену іншими нарахуваннями, що відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 12 березня 2018 року по справі №914/712/16.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням

є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною другою статті 1050 ЦК України вказано, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

У частині першій статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вчергове окреслено, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, таким чином, помилковим є висновки про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Від наведених висновків Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Згідно з пунктами 6.20, 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що звертаючись до суду з позовом, товариство обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором, яка встановлена рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців про стягнення заборгованості від 09 липня 2014 року та яка підтверджується розрахунком заборгованості.

Апеляційний суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідач не скористався своїм правом заперечити наявну заборгованість та не довів протилежного.

Є безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що позов не пред`явлено до поручителя.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач також на свій власний розсуд визначає учасників справи, в тому числі відповідача.

Не пред`явлення позову до поручителя не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до боржника.

Суд першої інстанції зазначаючи, що товариством на підтвердження своїх вимог до відповідача не було надано суду доказів щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості від 09 липня 2014 року, не звернув увагу на те, що наявна у відповідача заборгованість підтверджується наданим розрахунком (а.с.13), який не спростований. Розмір кредитної заборгованості вже був встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили і саме на цю суму позивачем нараховані суми, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з періодом, за який позивач просить стягнути три відсотка річних та понесені інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Зокрема, апеляційним судом враховано, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і діє на даний час.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до ч.3 Закону України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України» та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до п.2) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості РУ, 2003, №40-44, ст.356) доповнено пунктами 18 і 19.

Згідно п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що на всі кредитні договори розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22.

Отже, нарахування 3-ох відсотків річних та понесених інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 лютого 2022 року по 06 лютого 2023 року є незаконним.

Таким чином, враховуючи наданий позивачем розрахунок, розмір заборгованості 3-ох відсотків річних та понесених інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України за період з 07 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року включно становить 187 764,80 грн., який складається з:

-інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в сумі 143 951,96 грн. (сукупний індекс інфляції = 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 118,644% : 100% - 712 641,98 грн. (сума боргу));

-3% річних на суму заборгованості в сумі 43 812,84 грн. (712 641,98 х 3% : 365 днів в році х 748 днів прострочення).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Враховуючи викладене, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів апелянта, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню і позов ТОВ «Кредитні ініціативи» слід задовольнити частково.

Щодо судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог частково, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 187 764,80 грн., що складає 46,33 % від заявлених позовних вимог (187 764,80 х 100 : 405 200,99), а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за подання позову до суду першої інстанції складає 2815, 94 грн. (6078 грн. (ставка судового збору за подання позову) : 100% х 46,33%).

Крім того, на користь відповідача підлягає стягненню пропорційно задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

А саме, позовні вимоги задоволені на 46,33 %, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за подання апеляційної скарги складає 4223,91 грн. (9117 грн. (ставка судового збору за подання апеляційної скарги) : 100% х 46,33%).

Отже, за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 7039,85 грн. (2815,94 + 4223,91).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 червня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () 3 (три) відсотки річних та понесені інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України за період з 07 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року включно в розмірі 187 764,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 7039 (сім тисяч тридцять дев`ять) гривень 85 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна