Справа № 359/3471/23
Провадження № 2/359/1542/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»(далі по тексту - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 228 180 грн. 90 коп. як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві та суму судового збору в розмірі 3422 грн. 70 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що 15 вересня 2021 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір страхування наземного транспорту за № 3955/21-Т/К/11, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_1 . 02 лютого 2022 року в м.Бориспіль, 0,5 км. від залізниці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку № VSK0164825 від 06 лютого 2022 року вартість відновлювального ремонту складає 764 235,47 грн. Проте, згідно Звіту №30897 від 02 лютого 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_1 складає 618 296,35 грн. Позивач відшкодував витрати на ремонт автомобіля в розмірі 358 180,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «КІА», державний номер-ний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № виданого ТДВ «СК «Гардіан». ТДВ «СК «Гардіан» відшкодувало позивачу збитки на суму 130000,00 грн. в межах ліміту страхової відповідальності. Таким чином, невідшкодовану частину збитку у розмірі 228 180,00 грн., позивач просить стягнути суд з відповідача ОСОБА_1 , враховуючи, що спроби врегулювати даний спір в позасудовому порядку результатів не дали.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Відповідач своїм процесуальним правом щодо подачі відзиву на позов не скористалась, заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи із наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

При розгляді справи судом встановлено, що 02 лютого 2022 року о 09 год. 20 хв. на автомобільній дорозі с. Іванків - м. Бровари ПСО м. Києва водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 при виїзді з АЗС «КЛО» не надав дорогу автомобілю марки «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в напрямку с. Іванків по ПСО м. Київ та скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміні-стративне правопорушення (справа № 359/2256/22). Постанова суду набрала законної сили 13 червня 2022 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідаль-ності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ).

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодуван-ня шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено ст. 3 Закону України «Про обов`яз-кове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена упостанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі за № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином, ОСОБА_1 , як винна особа у настанні дорожньо транспортної пригоди, який застрахував свою цивільну відповідальність, має обов`язок відшкодувати позивачу, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), у разі недостатністі страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Так, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renauit Duster», держаний номерний знак НОМЕР_4 , була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (договір добровільного страхування наземного транспорту № 3955/21-Т/К/11 від 15 вересня 2021 року).

04 лютого 2022 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшла заява про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

22 лютого 2022 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування в розмірі 358 180,00 грн. та 2000 грн., відповідно розрахунку страхового відшкодування від 18 лютого 2022 року, що підтверджується платіжним дорученням №10521785 від 22 лютого 2022 року та платіжним дорученням №10521779 від 22 лютого 2022 року.

Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкоджу-ної речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах : від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа №465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодуван-ня шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі за №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі за №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі за № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої за страхова-на, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі за №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі за № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження завданого збитку, позивач надав до суду Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №30897 від 11 лютого 2022 року. Так, вартість відновлювального ремонту становить 618 296,35 грн.

З листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 09 серпня 2022 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ТзДВ «СК «Гардіан» за полісом 207893957. В межах ліміту страхової відповідальності ТзДВ «СК «Гардіан» виплатила суму у розмірі 130000,00 грн., таким чином не виплаченою залишається частина збитків у розмірі 228 180,00 грн.

Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України.

Судом встановлено, що ТзДВ «СК «Гардіан» здійснено виплату страхового відшкодуван-ня ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» шляхом перерахування коштів на його рахунок, однак не в повному обсязі, а тому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право на відшкодування ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди суми яку вона виплатили, та отриманим страховим відшкодування, як це передбачене у ст. 1194 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним та обґрунтованим вимоги позивача, а тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 228180,00 грн., що становлять різницю між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням в сумі 130 000,00 грн. та реальними збитками в розмірі 356180,00 грн.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатив судовий збір в розмірі 3422 грн. 70 коп. Наведене підтверджено платіжним дорученням №8349884 від 20 лютого 2023 року та платіжним дорученням № 17342434 від 10 квітня 2023 року.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 належить стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3422 грн. 70 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ПозовПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» грошові кошти в розмірі 228 180 (двісті двадцять вісім тисяч сто вісімдесят) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3422 (три тисячі чотириста двадцять дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.

Відомості про позивача : Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», , АТ «ОТР Банк», місцезнаходження : 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, IBAN НОМЕР_5 ,.

Відомості про відповідача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , паспортні дані та ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутні.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 листопада 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва