ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8325/23 Справа № 211/3618/23 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової ПВ.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

Адвокат Таргоній В.М. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 у червні 2023 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.07.2019 у межах зупиночної станції платформи «29 км», ДН-2 Кривий Ріг, перегін Апостолове - Радушне, поїзд №133 Миколаїв - Івано-Франківськ (електровоз серії ЧС2 №634 ТЧ-2 Кривий Ріг-Головний), під керуванням машиніста ОСОБА_2 , смертельно травмував сина позивача - ОСОБА_3 .

Вказані обставини було підтверджено рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2022 у справі №171/1817/21.

Власником електровозу серії ЧС2 №634 є AT "Укрзалізниця", а машиніст цього поїзду - ОСОБА_2 , працює в СП «Синельниківське локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця».

Відповідно до ч.2 cт.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позивач - ОСОБА_1 , мати загиблого ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 - син загиблого. Позивач втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою і підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач є пенсіонером за віком, отже потребує підтримки та допомоги. Крім того, чоловік позивача помер у 2009 році, тому в неї був лише син та онуки. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя позивача. Також після смерті сина в позивача виникли додаткові обов`язки по відношенню до внуків - дітей загиблого, оскільки в них був лише батько - позивач стала їх опікуном. Тому представник позивача просив суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» 300 000 грн. у рахунок відшкодування завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити апеляційну скаргу відповідача та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що оскільки працівниками залізничного транспорту не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні відомості про недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, що свідчить про правомірність дій відповідача, тому відсутність у діях відповідача неправомірності або протиправності виключає його обов`язок по відшкодуванню шкоди позивачу ОСОБА_1 . Наголошує на тому, що відповідальність за соціальну інфраструктуру, пов`язану з необхідністю влаштування переходів через небезпечні ділянки залізниці має нести не тільки «Укрзалізниця», а і органи місцевого самоврядування, на які законом покладено обов`язок запобігання порушенням на залізничному транспорті. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою необхідність об`єктивного дослідження критеріїв свідомої (протиправної) власної поведінки загиблого ОСОБА_3 з точки зору застосування положень Закону України «Про транспорт» та Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Зазначає, що суд залишив поза увагою те, що дії загиблого ОСОБА_3 є незаконними та містять усі необхідні кваліфікуючи ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України.

Також відповідач звертає увагу на те, що ордер, долучений адвокатом до матеріалів справи не відповідає вимогам п.10, п.п.12.12, 12.14, п.12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог, заявлених до АТ «Українська залізниця», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, однак рішення суду підлягає зміні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_3 (а.с.10-15 копія акту судово-медичного дослідження №141 від 27.07.2019, а.с.23 копія свідоцтва про смерть від 17.07.2019 серії НОМЕР_1 , а.с. 24-25 копія лікарського свідоцтва про смерть №141 від 17.07.2019, а.с. 26 копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ).

Із постанови старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Янчука В.П. від 29 лютого 2020 року вбачається, що за фактом смерті ОСОБА_6 проводилось досудове розслідування, в ході якого встановлено, що ОСОБА_3 16.07.2019, приблизно о 18 годині 05 хвилин, знаходячись поблизу платформи 29 км, залізничної колії «ст. Апостолове - ст.Кривий Ріг» в Апостолівському районі Дніпропетровської області, поблизу с.Нива Трудова, нехтуючи встановленими на залізниці правилами, у невстановленому місці переходив залізничну колію, внаслідок чого, потрапив під локомотив пасажирського потягу №133 сполученням «Миколаїв - Івано-Франківськ», який на той момент часу рухався по вищевказаній колії. Внаслідок зазначеної пригоди, ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. Даний факт зареєстровано до ЄРДР за №0000628 від 17.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення та розпочате досудове розслідування. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала від наїзду потягом. Зазначеною постановою слідчого кримінальне провадження було закрите у зв`язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.7-9).

Електровоз серії ЧС2 №634 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кривий Ріг» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.21 копія довідки АТ «Укрзалізниця» від 31.03.2021 за №ЦЦТех-08/74).

ОСОБА_2 дійсно працював машиністом електровозу в період з 20.05.2005 по 20.04.2020 у структурному підрозділі «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 22 копія довідки АТ «Укрзалізниця» від 31.03.2021 за №309/370).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, керувався нормами ст.23, ст.1187, ч.2 ст.1193 ЦК України й виходив з того, що відповідач АТ «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати матері загиблого ОСОБА_3 , позивачу по справі ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану їй смертю сина.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позову через вину самого загиблого ОСОБА_3 , як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом положень ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Доводи сторони відповідача про те, що в діях працівників залізничного транспортна відсутня вина у смерті сина позивача та наявна вина самого потерпілого, що виключає обов`язок відповідача відшкодовувати ОСОБА_1 моральну шкоду, колегія суддів відхиляє, оскільки АТ «Українська залізниця» є володільцем джерела підвищеної небезпеки - електропотягу, який смертельно травмував та призвів до смерті сина позивача ОСОБА_3 , незалежно від вини повинен відшкодувати позивачу, завдану смертю сина моральну шкоду.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно положень ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди виходив з фактичних обставин справи, врахував вину самого загиблого ОСОБА_3 у настанні нещасного випадку, те, що передчасна втрата сина однозначно спричиняє матері моральні страждання, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 100 000,00 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, вважає його співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. з урахуванням податків і зборів фізичних осіб, суд першої інстанції врахував зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду, дійшов висновку, що оскільки стягнута судом сума моральної шкоди значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Проте, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому зазначено що стягнення моральної шкоди проводиться з урахуванням податку з доходів фізичних осіб, у зв`язку з чим, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині та зазначити, що визначена судом до стягнення сума моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Оскільки рішення суду по суті залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає, понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за останнім.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року, в частині стягнення суми моральної шкоди 100 000 грн. з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб., змінити, зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: