ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 621/656/23

провадження № 22-ц/818/2220/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА",

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Іванченка Анастасії Валеріївни на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року, ухвалене суддею Філіп`євою В.В.,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року позовну заяву задоволено частково. Виконавчий напис від 04 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 5376, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", що є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором № 001-20867-250313 від 25.03.2013 в розмірі 33 391 грн 64 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь Державного бюджету України 1 073 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь ОСОБА_1 2 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна просить рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати. В цій частині винести нове рішення, яким задовольнити вимоги про відшкодування судових витрат на правову допомогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем не подано клопотання, а отже і не обґрунтовано зменшення судових витрат на правову допомогу. Судом першої інстанції безпідставно зменшено суму судових витрат на правову допомогу, чим порушено вимоги чинного законодавства та не відповідає практиці Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду оскаржується лише в частині вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розглянута справа має незначну складність, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи: копія договору про надання правничої допомоги б/н від 22.11.2021 року; копія свідоцтва № 5149 від 30.08.2018 року; ордер серія АН № 1056877 від 22.11.2021 року, Додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № б/н від 22.11.2021 року, Акт приймання-передавання юридичних послуг (правової допомоги) від 12.05.2023 року (а. с. 8-10, 66, 67).

У Додатковій угоді № 1 від 22.11.2021 року, в якій сторони визначили порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката А. Іванченко, згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", погодили встановити оплату гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги у фіксованому розмірі, за вартістю При встановленні розміру гонорару сторонами враховано складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Сторони вважають гонорар, у погодженому у цій Додатковій угоді № 1 розмірі, є розумним та таким, що враховує витрачений адвокатом час та значення справи для клієнта. Професійна правнича допомога клієнту (консультування клієнта, визначення правової позиції у справі, підготовка підписання та подання заяв, участь (особиста, дистанційна, шляхом відеоконференції) адвоката у судових засіданнях у справі № 621/656/23 у Зміївському районному суді Харківської області - 10 000 грн 00 коп.

12.05.2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом А. Іванченко погоджено та підписано акт приймання-передавання юридичних послуг (правової допомоги) у справі № 621/656/23 у розмірі 10 000 грн 00 коп.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 22.11.2021 року визначений порядок оплати та вартість юридичних послуг адвоката у цій справі (а.с. 66).

Зі змісту Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 22.11.2021 року передбачено, що професійна правнича допомога клієнту (консультування клієнта, визначення правової позиції у справі, підготовка підписання та подання заяв, участь (особиста, дистанційна, шляхом відеоконференції) адвоката у судових засіданнях у справі № 621/656/23 у Зміївському районному суді Харківської області - 10 000 грн 00 коп.

Суду надано акт від 12.05.2023 року з детальним описом наданих послуг, згідно з яким вартість наданих за Договором послуг погоджена сторонами у сумі 10 000 грн (а. с. 67). Акт є підставою для проведення розрахунків.

Таким чином актом виконаних робіт від 12.05.2023 року передбачено, що ОСОБА_1 повинна сплатити за надання правової допомоги 10 000 грн.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача 07.04.2023 року подав до суду заперечення на клопотання про вирішення питання щодо розміру судових витрат, в якому зазначив на необґрунтованість та неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу. Навів розрахунок, згідно якого розмір витрат, на думку відповідача, складає 872,30 грн(а.с.50-53).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих представником позивача документів та заперечення відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність наданого адвокатом обсягу послуг (вивчення судової практики та погодження із клієнтом правової позиції у справі № 621/656/23, складання та подання до Зміївського районного суду Харківської області: позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню від 28.02.2023року) з їх вартістю (10 000,00 грн), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Підстав для збільшення визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення судових витрат на правову допомогу слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат не правову допомогу ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і тому, суд апеляційної інстанції вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України відсутні правові підстави для зміни або скасування рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванченка Анастасії Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року в частині стягнення судових витрат на правову допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови складено 22.11.2023 року.