Провадження №2-з/592/70/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Алфьоров А.М. розглянувши заяву адвоката Молібог Юлії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Голови Комісії з реорганізації Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради Поцелуєва В.І., треті особи: Сумська міська рада, Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради про усунення перешкод у здійсненні прав та скасування наказу.

Разом з позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову, яку адвокат мотивує тим, що розпорядженням міського голови м. Суми від 04.06.1999 № 174-к «Про призначення головного лікаря Сумської міської клінічної лікарні № 5 Петренко В.Ю.» призначено ОСОБА_1 - начальника управління охорони здоров`я Сумської облдержадміністрації - по переводу головним лікарем Сумської міської клінічної лікарні № 5 з 04.06.1999 року. 30.08.2019 р. відділом охорони здоров`я Сумської міської ради прийнято Наказ № 166- Адм «Про переведення ОСОБА_1 », відповідно до якого переведено ОСОБА_1 з посади головного лікаря комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 5» на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради з 30.09.2019 р. 23.02.2022 р. Сумською міською радою прийняте рішення № 2992-МР «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради. Відповідно до вказаного оскаржуваного рішення Сумська міська рада вирішила реорганізувати юридичну особу - комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємств «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради (п. 1 Рішення). Встановити, що КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР є правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованого КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР, з моменту внесення реєстраційних змін щодо припинення КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР. В пункті 3 рішення зазначено «Створити комісію з реорганізації юридичної особи - комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради у складі згідно з додатком 1 до цього рішення. Пунктом 4.6 Рішення СМР № 2992-МР від 23.02.2022 р. комісії визначено закінчити процедуру з припинення юридичної особи - комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» Сумської міської ради та надати державному реєстратору документи для припинення юридичної особи в термін до 01.09.2022 р. Відповідно до додатку № 1 до Рішення СМР № 2992-МР від 23.02.2022 р. до складу комісії з реорганізації входять: ОСОБА_2 - директор КИП «КЛ Святого Пантелеймона» - голова комісії, ОСОБА_1 - директор КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР - заступник голови комісії, ОСОБА_3 заступник голови комісії, ОСОБА_4 - секретар комісії, та члени комісії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Тобто, процедуру з припинення юридичної особи комісія мала провести до 01.09.2022 та завершити її. Станом на 01.09.2022 р., як і на даний час, комісія не надала державному реєстратору документ щодо припинення юридичної особи. Беручи до уваги, що в рішенні СМР № 2992-МР від 23.02.2022 р. зазначено, що комісія має закінчити ліквідаційну процедуру з припинення КНІІ «Клінічна лікарня № 5» СМР в термін до 01.09.2022 р., засновник чітко визначив і повноваження ліквідаційної комісії протягом строку з моменту їх надання (після прийняття рішення радою) та терміном до 01.09.2022 р. Будь-якого рішення, яким би продовжувався строк повноважень ліквідаційної комісії після 01.09.2022 р. немає, радою таких рішень не приймалось та ліквідаційна комісія, як і окремо її голова ОСОБА_2 не звертались до ради з клопотанням про продовження строку їх повноважень та самої діяльності ліквідаційної комісії. Із вказаного слідує, що з 01.09.2022 р. повноваження голови комісії ОСОБА_2 припинились та більше не продовжувались. Відтак, вчинення ним будь-яких дій по рішенню СМР № 2992-МР від 23.02.2022 р. не можливе. Усунути самостійно порушення своїх трудових прав з боку ОСОБА_11 . Позивач не має можливості, зупинити створення перешкод у реалізації своїх трудових прав не може, а тому іншого шляху, окрім звернення до суду для захисту своїх трудових прав не має. Саме тому до суду і подана позовна заява про усунення перешкод у здійсненні трудових прав та скасування наказу. Тим не менше, діяльність медичного закладу не можу бути зупинена та припинена, а тому поточне керівництво закладом має здійснювати його Директор - ОСОБА_1 , який при значений на посаду, не звільнений, не відсторонений та зобов`язаний виконувати покладені на нього повноваження. В свою чергу, голова комісії з припинення юридичної особи - ОСОБА_2 вчиняє дій щодо перешкод у здійсненні керівництва лікарнею директором на підставі повноважень, які припинились і не поновлювались. У зв`язку із цим виникають труднощі щодо здійснення банківських платежів, укладання договорів, подання звітів, нарахування та виплати заробітної плати, тощо. Такі складнощі пов`язані із тим, що ОСОБА_2 направив до отримав електронний сертифікат підпису для податкової звітності, про що сам зазначив у листі, направив до банків лист із наказом про тс. що виключно він здійснює керівництво КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР, намагається отримати бухгалтерські та фінансові документи лікарні. Всі ці дії він здійснює використовуючи свої повноваження як голови комісії з припинення юридичної особи поза межами строку таких повноважень. Зазначене призводить до того, що звітність до податкової не приймається, наслідком чого неодмінно стане застосування штрафних санкцій до керівництва та самої лікарні, неможливості виплати заробітної плати, податків та проведення інших платежів через банківську установу, а у випадку їх проведення це буде розпорядження коштами юридичної особи головою комісії з реорганізації, повноваження якого припинились. З урахуванням зазначеного, незастосування заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для третіх осіб - як юридичних (податкової, контрагентів, інших установ) так і фізичних, зокрема працівників лікарні. Просить суд: зупинити повноваження голови комісії з реорганізації комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради Поцелуєва В.І. та заборонити ОСОБА_2 здійснювати повноваження голови комісії з реорганізації комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 5» Сумської міської ради до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

У судовому засіданні адвокат Молібог Ю.М. заяву підтримала, просила задовольнити.

Заслухавши думку захисника, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга, третя статті 150 ЦПК України).

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання (частини шоста-восьма статті 153 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що без застосування заявлених ним заходів забезпечення позову ефективний захист порушених прав буде неможливим.

Суд зазначає, що встановлення обставин правомірності дій відповідача, його оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення та пояснень інших учасників справи, при розгляді справи по суті.

Крім того, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати діяльності юридичної особи, а вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову у виді зупинення та заборони відповідачу вчиняти певні дії є втручанням у внутрішню діяльність та організаційно-розпорядчі повноваження відповідача щодо можливості діяльності комісії.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Молібог Юлії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити адвокату Молібог Юлії Миколаївні для відома.

Ухвала судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.М. Алфьоров