П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 949/1489/21

Провадження № 22-ц/4815/1128/23

Головуючий у Сарненському районному

суді Рівненської області: суддя Довгий І.І.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

об 11 год. 40 хв. 24 липня 2023 року у

м. Сарни Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28 липня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 05 січня 2018 року о 22 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонному сухому покритті по вул. Воробинська, що в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вказаного населеного пункту у напрямку АЗС "Авіас", яка розташована по тій же вулиці неподалік кафе "Галант", здійснив наїзд на мотоцикл "Альфа" під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а мотоцикл зазнав механічних пошкоджень. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 січня 2022 року у справі №949/174/20 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі ст. 49 КК України, а його було звільнено від кримінальної відповідальності. Цивільні позови потерпілих залишено без розгляду. Вважає, що через протиправні дії відповідача він зазнав моральної та матеріальної шкоди, адже були порушені нормальні життєві зв`язки, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, втратив можливість постійного заробітку у зв`язку з отриманою травмою та по даний час змушений проходити реабілітацію. Матеріальна шкода полягала у понесених витратах на лікування.

З наведених мотивів просив стягнути з відповідача на свою користь 150 000 гривень моральної шкоди та 10 100 гривень матеріальної шкоди.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 100 гривень матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 601 гривню судових витрат.

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вказувалося, що суд першої інстанції неправильно визначився з предметом спору, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення вимог процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив виключно з того, що відносно нього існує рішення про закриття кримінального провадження із нереабілітуючних підстав. Преюдиційність зазначеного рішення (ухвали суду про закриття кримінального провадження) при ухваленні рішення у даній справі має значення лише в частині того, що його в судовому порядку було звільнено від кримінальної відповідальності, а не в частині доведеності факту винуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вказаною ухвалою будь-які обставини дорожньо-транспортної пригоди, як і винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не доводилася та не встановлювалася. Вирішуючи спір по суті, суд формально підійшов до питання необхідності встановлення обставин справи, з огляду на що дійшов помилкового висновку щодо доведеності позовних вимог. Так, задовольняючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди, суд не надав належної оцінки тій обставині, що такі вимоги позивача грунтуються виключно на даних про вартість лікарських засобів, які взяті ним з відкритих джерел (сайт https://tabletki.ua). Жодного доказу, який би підтверджував факт придбання позивачем лікарських засобів надано не було, тому, на переконання заявника, відсутні підстави для стягнення з нього матеріальної шкоди. Судом залишено поза увагою й доводи про те, що він оплачував лікування позивача за власні кошти у зв`язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі транспортного засобу, який належав йому на праві користування та у зв`язку з перебуванням на іспитовому строку. Понесені ним витрати на медичні препарати та інші лікарські призначення підтверджуються долученими до скарги копіями квитанцій та фіскальних чеків на загальну суму 38 383 гривні 55 копійок. Вважав ці чеки втраченими, проте вони знаходилися у його захисника у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , який загинув у травні 2023 року. Родичі адвоката повернули йому чеки у серпні 2023 року. Також компенсував 15 000 гривень моральної шкоди, що підтверджено позивачем в ході його допиту як потерпілого у кримінальному провадженні. Стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень вважав безпідставним та необгрунтованим, оскільки позивачем не мотивовано, в чому саме полягають його моральні страждання, а відтак із чого він виходив при визначенні розміру такої шкоди. Зокрема, у позові не вказано, які вимушені зміни у життєвих зв`язках позивача виникли, а судом не встановлено, чи працює позивач, що могло б підтвердити втрату заробітку, не перевірив твердження про постійне лікування, що вказує на недоведеність обставин справи і позовних вимог, які суд вважав доведеними. Крім того, позивачем в межах кримінального провадження було подано заяву про відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до будь-яких осіб.

З наведених підстав просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Слободін А.С. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 січня 2018 року о 22 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонному сухому покритті вул. Воробинської, що в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вказаного населеного пункту у напрямку АЗС "Авіас", яка розташована по тій же вулиці неподалік кафе "Галант", здійснив наїзд на мотоцикл "Альфа" під керуванням позивача. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир мотоцикла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а мотоцикл зазнав механічних пошкоджень.

Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 року, яка набрала законної сили 27 травня 2021 року, звільнено ОСОБА_1 на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності. Кримінальне провадження №0000026 від 12 січня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито. Цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , пред`явлені до ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, залишено без розгляду (а.с. 4-5).

Як убачається з довідки Комунального некомерційного підприємства "Дубровицька міська лікарня" №1345/01-16/21 від 19 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 06 січня 2018 року по 02 лютого 2018 року та йому призначалось відповідне лікування, що підтверджується листком лікарських призначень (а.с.8-10).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 13 серпня 2016 року належить на праві власності ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував, що неправомірними діями ОСОБА_1 йому завдано матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на лікування, а також пов`язану з цим моральну шкоду.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Частиною першою ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням обставин справи та вимог закону ОСОБА_1 є особою, внаслідок дій якої позивач зазнав шкоди. Він звільнений на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності, тобто із нереабілітуючих підстав.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодування реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Подібний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 ґрунтуються на дотриманні загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, як при застосуванні закону, так і при здійсненні учасниками цивільних відносин своїх прав та виконанні обов`язків.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про невстановлення його вини вироком суду чи іншим судовим рішенням колегією суддів відхиляються, оскільки суперечать нормам закону. Кримінальне провадження №0000026 від 12 січня 2018 року закрито на підставі його заяви, а виправдувальний вирок відсутній. Закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Ця позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна". Такі ж висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року, у справі № 617/609/15-к, 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня 2021 року, у справі № 640/11750/17, 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Отже, ОСОБА_1 є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду позивачу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем належними і допустимими доказами доведено заподіяння відповідачем шкоди, тому позовні вимоги підлягали задоволенню.

Позивачем на обгрунтування матеріальної шкоди було долучено довідку Комунального некомерційного підприємства "Дубровицька міська лікарня" №1345/01-16/21 від 19 жовтня 2021 року, листок лікарських призначень та вартість медичних препаратів, які йому призначалися, з мережі Інтернет, однак, на переконання апеляційного суду, зазначення вартості медичних препаратів не може визнаватися об`єктивним і переконливим доказом понесених позивачем витрат на лікування. Такими доказами можуть бути квитанції та фіскальні чеки, які б підтверджували зазначені витрати на лікування, однак ним такі докази до суду не були надані.

Відповідачем на підтвердження оплати лікування позивача та ОСОБА_4 долучено до апеляційної скарги фіскальні чеки та рахунки-фактури на загальну суму 38 383 гривні 55 копійок (а.с. 132-135). Дані докази колегія суддів бере до уваги, оскільки встановлено, що вони не могли бути подані відповідачем до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що знаходилися у його захисника в кримінальному провадженні - адвоката Лазарчука М. В., який у травні 2023 року загинув у м. Бахмут і які були передані його родичами відповідачу в серпні 2023 року. Між тим, у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача адвокатом Слободіним А.С. жодним чином не спростовано зазначені докази, тому апеляційний суд вважає, що надані ОСОБА_1 докази є належними та допустимими.

Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку про те, що ця вимога є необґрунтована належними, достатніми і достовірними доказами, тобто є недоведеною. При цьому позивачем не спростовано докази відповідача щодо оплати ним лікування ОСОБА_2 .

Щодо моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то, на переконання колегії суддів, така вимога підлягає до часткового задоволення.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовну вимогу щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що відшкодування моральної шкоди має бути спрямовано на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом збагачення позивача, а тому стягнення морального відшкодування в розмірі 75 000 гривень, на думку апеляційного суду, відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачу і тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав. Суд зауважує, що таке відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. В будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в частині вимог позивача про відшкодування матеріальних збитків і відшкодування моральної шкоди.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно із пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків