Справа № 946/7230/23
Провадження № 2/946/3189/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,
при секретарі Топтигіній О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру,-
В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.1999 року він уклав на Одеській універсальній біржі «Вітязь» договір купівлі - продажу нерухомого майна №И 99-031, за яким він придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Сторони досягли всіх істотних умов та виконали всі умови правочину у повному обсязі, крім нотаріального посвідчення договору, а саме, продавці отримали гроші у розмірі 6800,00 грн. і передали ОСОБА_1 всі документи та ключі від вищевказаного об`єкта нерухомості. Продавці відмовилися оформити договір у нотаріальній конторі, тому що вважали, що договір не підлягає нотаріальному посвідченню і вважали таке посвідчення недоцільним. Вказаний договір був зареєстрований в КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстровій книзі за №65в-33 від 04.11.1999 року. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати договір нерухомого майна №И 99-031 від 03.11.1999 року, посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь» дійсним та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача адвокат Константинов В.І. надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору №И 99-031 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.11.1999 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , власником квартири АДРЕСА_1 , став ОСОБА_1 (а.с.5-6).
Всі зобов`язання за договором №И 99-031 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.11.1999 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.6 договору квартира продана за 6800,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору.
На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.
Договір №И 99-031 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.11.1999 року, посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь», право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.6 зворот).
Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1294 від 12.07.2017 року власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу №И 99-031 від 03.11.1999 року, посвідченого Одеською універсальною біржею «Вітязь», зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книзі реєстру за №65в-33 (а.с.7).
Дані обставини також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2023 року (а.с.8).
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року.
Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 року, із змінами від 25.05.98 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.
На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (03.11.1999 року) - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується.
Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 03.11.1999 року за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним.
У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру, визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №И 99-031, укладеного 03.11.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , зареєстрований на Одеській універсальній біржі, та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квратиру.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,223,258,259,263,265,268,272,273,280-289,354,355 ЦПК України, ст.47, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд,
Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку не значиться, ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь» 03 листопада 1999 року за №И 99-031.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків « НОМЕР_1 », право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т.П.Пащенко