Провадження №2/369/7041/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., вивчивши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява.

Разом з позовною заявою на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- житловий будинок загальною площею 132,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080);

- земельну ділянку площею 0,2258 га, кадастровий номер :01:008:0058 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080).

Заборонити ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим третім особам, вчиняти дії щодо відчуження майна, а саме житлового будинку загальною площею 132,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та земельної ділянки площею 0,2258 га, кадастровий номер :01:008:0058 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) до набрання законної сили рішення у даній справі.

Свою заяву мотивував тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20.12.2021 року було укладено договір позики, у зв`язку з неповерненням відповідачем позиченої суми за договором позики ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу. Вказав, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 5 006 579, 72 грн., з яких 1 328 550 грн. основної заборгованості, 3 700 005 грн. неустойки (пені) та 38 024,72 грн. 3% річних.

Накладення арешту на вищевказане майно та заборона вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна є спів мірним заходом забезпечення позову із заявленою вимогою про стягнення заборгованості.

Враховуючи викладені обставини в заяві про забезпечення позову просив суд задовольнити заяву.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заява про забезпечення позову обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, що відповідач в подальшому може здійснити відчуження нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення суду у справі.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист їх порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідачв подальшому може здійснити відчуження нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення суду у справі.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики.

Відповідно до п. 1 вбачається, що позикодавець передав,а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 1 013 700 грн., що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ, становить 37 200 доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше 20 грудня 2022 року.

Відповідно до звіту про оцінку майна об`єкта оцінки від 18.10.2020 року вбачається, що вартість житлового будинку загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 становить 2 999 999 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна об`єкта оцінки від 18.10.2020 року вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,2258 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0058 становить 499 999 грн.

Враховуючи майновий характер спору, наявність заборгованості, яка утворилась на думку позивача за договором позики суд вважає за необхідне накласти арешт на житловий будинок загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що буде співмірно з сумою коштів, які було передано відповідно до договору позики.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позов, а саме накладення арешту на житловий будинок не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача та не перешкоджатиме його права користуватися даним майном, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежуватиметься лише розпорядження ним.

Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Щодо вимог про заборону ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим третім особам, вчиняти дії щодо відчуження майна, а саме житлового будинку загальною площею 132,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та земельної ділянки площею 0,2258 га, кадастровий номер :01:008:0058 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) то в задоволенні даних вимог суд відмовить, оскільки накладення арешту виключає можливість відчуження нерухомого майна.

Враховуючи розмір заявлених позивних вимог, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та розміром заявлених позивних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе накласти арешт на житловий будинок загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 43,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-159,260,353,354ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

В якості забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок загальною площею 132,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080).

В іншій частині відмовити.

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ