Номер провадження: 22-ц/813/5172/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

боржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

заінтересована особа - Суворівська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Суворівського районного суду міста Одеси від 16.01.2023 постановлену суддею Мурмановою І.М.,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з поданням про встановлення порядку виконання рішення суду та встановлення порядку виконання виконавчого напису. Наведене подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 61607902 з виконання виконавчого листа № 523/6155/14, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 1 936 666, 23 грн. та судових витрат в сумі 1 827 грн. Також на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 61613445 з виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого 07.06.2013, яким встановлено в рамках погашення заборгованості ОСОБА_1 , перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в сумі 370 555, 68 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . Боржники рішення суду не виконують, обізнані щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, не забезпечили доступу до квартири. При цьому, в квартирі зареєстрований неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому реалізація квартири на прилюдних торгах є неможливою без надання дозволу орану опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, дозвіл надається виключно при особистому зверненні батьків дитини, опікуна або піклувальників. Приватний виконавець просить встановити порядок виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі 523/6155/14-ц, яке набрало законної сили 30.09.2014 та виконавчого напису № 3498, виданого 07.06.2013, шляхом надання дозволу на примусову реалізацію на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворівського районного суду міста Одеси від 16.01.2023 у задоволенні подання приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Д. М. відмовлено.

Не погодившись з наведеною ухвалою Колечко Д. М. оскаржив її до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №61607902 з виконання виконавчого листа №522/6155/14ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеса від 26.11.2014, яким встановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» борг у розмірі 1 936 666,23 гривень та судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. 19.03.2020 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №61607902 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття провадження № 61607902 була винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів. Згідно з відповідями з банків, на рахунках боржниці зберігались кошти у загальному розмірі 8 205,97 грн., які були стягнені 03.04.2020.

Відповідно до інформації, наданої Міністерством внутрішніх справ України, ПФУ, ДФС, транспортні засоби за боржницею не зареєстровані, на обліку ПФУ та ДФС не перебуває. Таким чином, в ході перевірки майнового стану боржниці приватним виконавцем було виявлено: 1/2 квартири АДРЕСА_1 та яка є іпотечним майном стягувача за цим виконавчим провадженням.

Крім того, на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 61613445 з виконання виконавчого напису №3498, виданого 07.06.2013, яким встановлено у рамках погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 370 555,68 грн. звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності в рівних частках (по 1/2 кожній співвласниці) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1997. 20.03.2020 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №61613445 з виконання вищевказаного виконавчого напису. 26.10.2010 вимогою №61613445 було зобов`язано боржників надати безперешкодний доступ до вищевказаної квартири, але під час виїзду на місце знаходження вищевказаного майна, доступ до квартири надано не було, у зв`язку з чим приватним виконавцем 04.11.2020 було проведено опис квартири АДРЕСА_1 та складено відповідну постанову без доступу до внутрішніх приміщень квартири. Між тим, згідно із відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 20.05.2020 року за вих. №470в/0107 виявилось, що у квартирі було зареєстровано неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки вищевказані обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення способу і порядку виконання рішення суду у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено із підстав відсутності у матеріалах справи та виконавчого провадження висновку служби у справах дітей щодо обстеження соціально-побутових умов проживання у зазначеному будинку. Колечко Д. М. посилається на те, що право власності на яке або право користування яким має дитина, надається виключно при особистому звернені батьків дітей, опікунів або піклувальників, тому приватний виконавець не є тим суб`єктом, який у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 має право на звернення до органів опіки та піклування з відповідним зверненням. Крім того, всупереч положенням ст. 263 ЦПК України, суд ніяким чином не обґрунтував відмову у задоволенні подання у частині встановлення способу та порядку виконання виконавчого листа №522/6155/14ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеса від 26.11.2014, яким встановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі 1 936 666,23 грн. та судові витрати у розмірі 1 827 грн., адже звернення до суду із відповідним поданням у цій частині прямо передбачено ст. 435 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлялися у встановленому порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/6155/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-501/203/2008 від 08.08.2008 у сумі 1936666,23 грн та стягнення судових витрат 19.03.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. відкрите виконавче провадження року ВП № 61607902.

19.03.2020 приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 61607902 винесено постанову про арешт майна та коштів боржників, згідно якої постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 , та накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських номіналів на суму: 2 136 352, 25 гривень.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , по частці за кожною.

Згідно договору іпотеки № РML-501/203/2008 від 08.08.2008 квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 1 кв.м., житловою площею 30, 6 кв.м. є предметом договору іпотеки, яким забезпечено кредитний договір ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є майновим поручителем, яка зобов`язалась виконувати всі зобов`язання Боржника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положенням Кредитного договору.

Крім того, на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження №61613445 з виконання виконавчого напису виданого 07.06.2013 №3498, яким встановлено в рамках погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 370 555,68 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

26.10.2020 приватний виконавець року за виконавчим провадженням № 61613445 направив письмову вимогу боржникам ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , згідно якої зобов`язав боржників з`явитись до державного виконавця 06.11.2020 та надати безперешкодний доступ до квартири, що є предметом іпотеки.

04.11.2020 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації: 06.11.2006. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації: 30.01.2009. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації: 06.12.2006 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації: 27.10.2006 (а.с.43).

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що:

-реєстрація неповнолітньої дитини в квартирі, яка є предметом іпотеки не є обставиною, яка ускладнює виконання судового рішення;

-відсутнє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а інше рішення виконується у встановленому законом порядку;

-вчинення виконавчого напису нотаріусом є способом захисту цивільних прав в позасудовому порядку;

-реалізація нерухомого майна на стадії виконанні рішення суду не вимагає в силу закону попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині;

-відповідно до Закону від 27 липня 2022 року № 2455-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» в період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Проте повністю погодитися з такими висновками неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року N 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі N 718/482/15-ц (провадження N 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі N 751/15667/15-ц (провадження N 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866, на які послалася Суворовська районна адміністрація, надаючи відповідь на запит суду щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Отже суд, відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця вищевказаного не врахував та дійшов невірного висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає можливості звернення з поданням за викладених обставин.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПУ України.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Звертаючись з поданням, приватним виконавцем не дотримано порядку, який є передумовою звернення до суду, зокрема, не надано доказів звернення з заявою до органу опіки та піклування та відповідно отримання ним відповіді як суб`єкта звернення з метою існування підстав вирішення питання судом, тому у задоволенні подання слід відмовити саме з цих підстав. Крім того, до подання не долучено відомостей, які є необхідними для вирішення подання, а саме: чи є спірне приміщення єдиним місцем проживання дитини, чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків, яке може використовуватись як постійне місце проживання.

Таким чином, у задоволенні подання слід відмовити, проте з мотивів та підстав, викладених вище, тому ухвала суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 16.01.2023 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 22.11.2023

Головуючий:

Судді: