Номер провадження: 22-ц/813/5641/23
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Трусов Анатолій Сергійович, на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка її постійно ображає та погрожує, чим підриває регулярно її здоров`я.

Вказане підтверджується рішеннями судів, зокрема постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року про визнання винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року, якою постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..173 КУпАП, залишено без змін.

Через численні погрози відповідачки, яка ображала її навіть в судовому засіданні при розгляді адміністративної справи, що підтверджується копією технічного запису судового засідання, позивач втратила спокій, постійно перебуває у стресі та занепокоєному стані, в неї з`явились головні та сердечні болі, виникли проблеми з тиском, з`явилось безсоння.

Оскільки від дій відповідачки життя позивача перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями, вона звернулася до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 14 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Трусов Анатолій Сергійович, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального

права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Залишаючи позов про відшкодування моральної шкоди без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року, зміненої постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року, відповідачку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу за скоєне нею правопорушення 24.05.2022 року о 18-40 год. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_2 виражалася нецензурною лайкою відносно позивача ОСОБА_1 , чим порушила громадський порядок;

-згідно з випискою із амбулаторної картки позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, заведеної КНП «Центр первинної медичної санітарної допомоги № 4 ОМР», вбачається, що вона 25.05.2022 року зверталась до лікаря Читакової Н.В. за медичною допомогою, отримала медичну допомогу, їй було призначено амбулаторне лікування та обстеження.

Колегія суддів виходить з такого.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосудця, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Згідно зі статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди).

У пунктах 4, 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією фізичних осіб розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування.

Нецензурні висловлювання включають неввічливі, непристойні, вульгарні та лайливі вислови.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості.

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановивши, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року, зміненої постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 року відповідач притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу за скоєне нею 24.05.2022 року о 18-40 год, за адресою: АДРЕСА_1 , правопорушення, яке полягало у тому, що ОСОБА_2 виражалася нецензурною лайкою відносно позивача ОСОБА_1 , чим порушила громадський порядок, а також, що наступного дня 25.05.2022 року позивач ОСОБА_1 зверталась до лікаря Читакової Н.В. за медичною допомогою, отримала медичну допомогу, їй було призначено амбулаторне лікування та обстеження, суд першої інстанції разом з тим вважав, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим і не відповідає встановленим у справі обставинам і дослідженим доказам, оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, судами встановлено, що нецензурна лайка, висловлена ОСОБА_2 , була спрямована на адресу ОСОБА_1 і рішення суду в адміністративній справі, яким встановлено вчинення ОСОБА_2 винного протиправного діяння у відношенні позивача, вступило в законну силу, а також, що наступного дня після вчинення ОСОБА_2 протиправного діяння у відношенні ОСОБА_1 , остання зверталась до лікаря по медичну допомогу.

Колегія суддів виходячи з встановлених у справі обставин, вбачає, що відповідач внаслідок висловлювання нецензурної лайки на адресу позивача у громадському місці вичинила у відношенні позивача протиправну винну дію та порушила право позивача на повагу до її гідності та честі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди через недоведеність, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, колегія суддів при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, тощо) та інші обставини.

Так сторонами не заперечувалось, що вони є давніми знайомими, між якими погіршились відносини.

Конфліктна ситуація, яка сталась між сторонами 24.05.2022 року о 18-40 год, за адресою: АДРЕСА_1 полягала у словісній перепалці з взаємними претензіями сторін одна до одної.

За даним фактом крім відповідача, протокол за ст. 173 КУпАП було також складено і щодо позивача, але провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 було закрито у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Враховуючи положення ч.3 ст.23 ЦК України визначення розміру моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам належить до компетенції саме суду, а не учасників справи.

У п.6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Врахувавши встановлені у справі обставини (застосування нецензурної лайки у громадському місці під час взаємного конфлікту), колегія суддів визначає розмір відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у сумі 3 000 грн., що не суперечить засадам розумності, виваженості і справедливості. Обґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди саме в такій сумі відповідачем не спростовано.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 728/1144/19, в якій встановлені схожі обставини.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Трусов Анатолій Сергійович - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 березня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 21.11.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова