Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №712/4484/23
Провадження №4-с/711/51/23
У Х В А Л А

03 листопада 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Щокань В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в :

Головне управління ПФУ в Черкаській області звернулося до суду із скаргою про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Свої вимоги мотивує тим, що Головним управлінням 28.09.2023 за вх.№ 8934/14 отримано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.09.2023 про відкриття виконавчого провадження № 72811729 з примусового виконання виконавчого листа №712/4484/23, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 31.07.2023, про стягнення з Головного управління на користь держави судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 40 грн.

Дії державного виконавця скаржник вважає неправомірними, і як такими, що свідчать про порушення норм чинного законодавства, а постанова від 19.09.2023 підлягає скасуванню з наступних підстав:

Придніпровським районним судом м. Черкаси розглянуто справу № 712/4484/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління про відшкодування моральної шкоди та ухвалено рішення від 30.06.2023, яким стягнуто з Головного управління на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 40 (сорок) гривень.

Відповідно до статті 15 Закону України від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Державний виконавець має вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням цього Закону, але й інших законів, виконання яких є обов`язковим під час виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 6 згаданого Закону, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Частиною першою статті 3 Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, відповідно до якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.

Відповідно до пункту 12 Положення управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Статтями 21, 23, 25, 30 Бюджетного кодексу України визначено, що державна установа (організація), яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, відповідає за своїми зобов`язаннями лише при наявності відповідних бюджетних призначень, виділених виключно на ці цілі для погашення певної заборгованості. Разом з тим, бюджет Пенсійного фонду України не входить до складу Державного бюджету України, не відповідає за його зобов`язаннями, а також за зобов`язаннями бюджетів інших органів державної влади та місцевого самоврядування.

Оскільки Головне управління є державним органом в розумінні статті 2 Закону № 4901-УІ, то рішення підлягає виконанню відповідно до Закону № 1404-УШ з особливостями, визначеними у Законі № 4901-УІ.

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Згідно з пунктом 6 Порядку № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Скаржник звертає увагу на те, що законодавець визначив спеціальні гарантії виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи за рахунок Державного бюджету, тому такі рішення підлягають виконанню не органами державної виконавчої служби, а органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Непідвідомчість органам ДВС виконання рішення суду про стягнення коштів із боржника - державного органу, є тією підставою, яка виключає відкриття органами ДВС виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, проте, як вказує скаржник, державним виконавцем дані обставини було проігноровано та винесено постанову від 19.09.2023 про відкриття виконавчого провадження № 72811729, чим порушено вимоги Закону № 1404-УШ.

Таким чином, оскільки боржником за виконавчим листом № 712/4484/23, виданим Придніпровським районним судом, є Головне управління, тобто державний орган, державний виконавець не має законних підстав проводити будь-які дії за цим виконавчим документом.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-УІ, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Скаржник вважає, що державний виконавець всупереч чинному законодавству України неправомірно виніс постанову від 19.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72811729, а тому вказана постанова має бути скасована.

Таким чином, скаржник просить суд, - визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.09.2023 про відкриття виконавчого провадження №72811729 з примусового виконання виконавчого листа №712/4484/23, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 31.07.2023, про стягнення з Головного управління на користь держави судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 40 (сорок) грн.

В судове засідання скаржник ГУ ПФУ в Черкаській області та його представник не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судове засідання стягувач Державна судова адміністрація та його представник також не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено, відзив на скаргу не подано.

В судове засідання орган ДВС та його представник також не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Подано заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Крім того, представником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) через представника подано заперечення на скаргу. Зазначено, що 18.09.2023 до органу ДВС надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №712/4484/23, виданого 31.07.2023 Придніпровським районним судом м. Черкаси з відповіддю ГУ ДКСУ в Черкаській області від 29.08.2023 про повернення виконавчого документу без виконання, на підставі п.п.3 п.9 Порядку №845 та лист ГУ ДКСУ в Черкаській області, у якому останній вказує на те, що боржник не включений до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та до мережі установ і організацій, які отримують кошти із державного бюджету України, а також у боржника відсутні відкриті в Головному управлінні реєстраційні та особові рахунки по державному та місцевому бюджетах.

19.09.2023 державним виконавцем прийнято рішення про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вважає, що виконанню за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів підлягають виконавчі листи, видані на виконання рішень суду, прийнятих при розгляді судових справ щодо стягнення заборгованості, де стороною (стягувачем) є виключно фізичні та юридичні особи, які не є органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Отже, у Головного управління відсутня можливість здійснити безспірне списання коштів з рахунків ГУ ПФУ в Черкаській області. Посилаючись на Закон №1404-УІІІ, Закон №4901-УІ, Порядок №845, просить відмовити у задоволенні скарги.

Неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, враховуючи норми ст. 450 ЦПК України.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 18.09.2023 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява (разом із оригіналом виконавчого листа) стягувача Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №712/4484/23, виданого 31.07.2023 Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з ГУ ПФУ в Черкаській області на користь держави судового збору у сумі 40грн. 00коп., з відповіддю ГУ ДКСУ в Черкаській області від 29.08.2023 про повернення виконавчого документу без виконання, на підставі п.п.3 п.9 Порядку №845 та лист ГУ ДКСУ в Черкаській області, у якому останній вказує на те, що боржник не включений до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та до мережі установ і організацій, які отримують кошти із державного бюджету України, а також у боржника відсутні відкриті в Головному управлінні реєстраційні та особові рахунки по державному та місцевому бюджетах, що унеможливлює проведення безспірного списання коштів.

19.09.2023 державним виконавцем прийнято рішення та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72811729 з примусового виконання вказаного вище виконавчого документу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 452 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Частиною першою статті 3 цього Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, відповідно до якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.

Відповідно до пункту 12 Положення управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Головне управління є державним органом, у розумінні статті 2 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то рішення підлягає виконанню відповідно до Закону «Про виконавче провадження» з особливостями, визначеними у Законі «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, за результатами розгляду скарги, суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №712/4484/23 про стягнення з боржника ГУ ПФУ в Черкаській області (державний орган) на користь держави судового збору у сумі 40грн. 00коп., незважаючи на те, що цей виконавчий документ був повернутий органами казначейства стягувачу, оскільки, як вже зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», такі рішення не виконуються органами державної виконавчої служби.

Відповідно до п.9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Між тим, як встановлено під час розгляду справи, цього державним виконавцем здійснено не було.

Отже, скарга підлягає до задоволення і слід визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Д.В. від 19.09.2023 про відкриття виконавчого провадження, винесену у виконавчому провадженні №72811729, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сиротюка Дмитра Володимировича від 19.09.2023, винесену у виконавчому провадженні №72811729.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 13.11.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька