Справа № 459/3446/22 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/2456/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок трудового каліцтва.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.01.1983 року був прийнятий підземним електрослюсарем третього розряду з повним робочим днем на Шахту імені 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції ( в подальшому перейменовувалася в шахта №2 «Великомостівська», шахта «Червоноградська»), а 06.05.1984 року звільнений у зв`язку з призивом на військову службу. В подальшому, 25.07.1986 року прийнятий підземним електрослюсарем третього розряду з повним робочим днем під землею на Шахту імені 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції, 25.02.1987 року переведений підземним електрослюсарем четвертого розряду з повним робочим днем під землею, 01.04.1997 року переведений підземним гірничим монтажником по п`ятому розряду з повним робочим днем під землею. 28.01.1999 року звільнений по ст. 38 КЗпП України.

Зазначає, що під час виконання трудових обов`язків на шахті був тричі травмований, зокрема, 08.08.1987 року при погрузці рештаків вручну на промислову площадку шахти та при поправці погружених на площадку рештаків за допомогою лома, останній рештак зіскользнув та травмував йому стопу правої ноги. Причинами нещасного випадку, що стався з ним були відсутність засобів механізації для завантаження обладнання; спроба виконати роботу небезпечним шляхом; низький рівень виробничої дисципліни серед робітників і інженерно-технічних працівників дільниці. Також 07.05.1994 року при виконанні наряду на ремонт та з`єднання конвеєрної стрічки конвеєра ІЛ-80 №1 на 319 конвеєрному штреку, випало кілька кусків породи, одним з яких його було травмовано по поясниці. Причинами нещасного випадку визнано не проведення перевірки стану гірничої виробки перед початком робіт; Внаслідок травми йому встановлено діагноз перелом лонної та сідничної кісток тазу. В подальшому, 08.05.1996 року при виконанні наряду в РП 404 по монтажу секцій, після закінчення зміни гірничий монтажник ОСОБА_1 разом з іншими робітниками йшов до ствола та пересуваючись по західному похилому квершлагу на трапах послизнувся, впав і травмував руку. Причини нещасного випадку - необережність потерпілого.

Вказує, що згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-1 №170747 від 30.03.2004 року йому вперше встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, встановлено 55 % втрати професійної працездатності: 45 % по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою Міністерства охорони здоров`я України серії ЛВА-2 №019359 від 15.06.2004 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги. В подальшому йому встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідками Міністерства охорони здоров`я України серії ЛВА-1 №236395 від 14.06.2005 року, серії ЛВА-2 №015737 від 14.06.2005року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги. Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-1 №336573 від 21.06.2007 року його повторно оглянуто, встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України серія ЛВА-2 №021515 від 21.06.2007 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, йому встановлено 55 % втрати професійної працездатності: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року. Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-1 №465207 від 22.06.2010 року його повторно оглянуто, встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безтерміново. Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-2 №028612 від 22.06.2010 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, йому встановлено 55 % втрати професійної працездатності: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року у зв`язку з трудовим каліцтвом. Діагноз МСЕК: посттравматичний двобічний коксоартроз ІІ ст. з стійким больовим синдромом, обмеженнями рухової функції внаслідок консалідованого перелому лобкової та сідничної кісток тазу. Протипоказана робота зі статико-динамічними навантаженнями, робота з нагрузкою на привід хребта.

Зазначає, що у зв`язку з травмами, які він зазнав, погіршенням стану здоров`я, постійно звертається за медичною допомогою, неодноразово знаходився на лікуванні в Червоноградській центральній міській лікарні, а також лікарнях м.Львова, перебував на санаторно-курортному лікуванні. Стверджує, що внаслідок отриманого трудового каліцтва йому завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що він втратив частково працездатність, став інвалідом, відчуває сильні болі в спині при незначному фізичному навантаженні, в нього наявний біль в грудній клітці, болі в попереково-крижовому відділі хребта, віддають в ноги, загальна слабкість, наявне обмеження рухів, порушення ходи, посилення болю в рухах, зменшення сили в руках, тремтіння рук. У зв`язку отриманим трудовим каліцтвом, він не взмозі вести активне життя, займатися улюбленою справою, змушений звертатися за медичною допомогою та витрачати значні кошти для купівлі ліків, знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Наведені обставини значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили нормальні життєві зв`язки, він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Змушені зміни в життєвих відносинах, сімейних обставинах, викликають у нього також значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє.

З наведених підстав просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на його користь 80 000, 00 гривень відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок трудового каліцтва.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 40 000 гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь держави 536 гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт покликається на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем по справі, оскільки, на його думку, на спірні правовідносини поширюється дія Закону №1105, у редакції, чинній з 01.01.2023 року, який покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування відповідачем, тому вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Окрім цього, посилається на те, що позивачем не підтверджено факт завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з нещасними випадками на момент ушкодження здоров`я. Також вважає непідтвердженими перенесені стрес, депресію, яких нібито зазнав позивач внаслідок нещасних випадків, а довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є лише підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2023 року призначено на 15 год. 30 хв. 13 листопада 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 21 листопада 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 13 листопада 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 21 листопада 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правонаступником прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, а долучені до матеріалів справи докази безспірно підтверджують завдання позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначив з врахуванням фізичних та душевних страждань та переживань позивача, їх глибини, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.1983 року ОСОБА_1 прийнятий підземним електрослюсарем третього розряду з повним робочим днем на Шахту імені 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції ( в подальшому перейменовувалася в шахта №2 «Великомостівська», шахта «Червоноградська»), 06.05.1984 року звільнений у зв`язку з призивом на військову службу.

25.07.1986 року позивач прийнятий підземним електрослюсарем третього розряду з повним робочим днем під землею на Шахту імені 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції.

25.02.1987 року переведений підземним електрослюсарем четвертого розряду з повним робочим днем під землею.

01.04.1997 року переведений підземним гірничим монтажником по п`ятому розряду з повним робочим днем під землею.

28.01.1999 року позивач звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.08.1987 року директором шахти імені 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції затверджено акт №22 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що мав місце 08.08.1987 року із ОСОБА_1 , з якого вбачається, що в ході виконання своїх трудових обов`язків позивач був травмований, а саме 08.08.1987року в другу зміну ОСОБА_1 , виконував роботи з навантаженні рештаків вручну на промислову площадку шахти. При поправці навантажених на площадку рештаків за допомогою лома, останній рештак зісковзнув та травмував позивачу стопу правої ноги, причини нещасного випадку: відсутність засобів механізації для завантаження обладнання; спроба виконати роботу небезпечним шляхом; низький рівень виробничої дисципліни серед робітників і інженерно-технічних працівників дільниці.

Крім того, 10.05.1994 року директором шахти №2 «Великомостівська» затверджено акт №24 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що стався 07.05.1994 року з ОСОБА_1 , відповідно якого 07.05.1994 року в першу зміну групі робітників в кількості 5 чоловік був виданий наряд на ремонт та з`єднання конвеєрної стрічки конвеєра ІЛ-80 №1 на 319 конвеєрному штреку. При виконанні наряду, коли уже підготовлені два стики для з`єднання, робітники приступили до натягування конвеєрної стрічки. При цьому прохідник ОСОБА_2 став за пульт управління монтажною лебідкою, електрослюсар ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були біля кнопок управління приводом конвеєра, а гірничий монтажник ОСОБА_1 та електрослюсар ОСОБА_5 знаходилися в районі ПК-31, де повинні були з`єднуватися стики конвеєрної стрічки. Встановивши зажимні колодки і зачепивши одну із них за канат монтажної лебідки, а другу зажимну колодку - за раму арочного кріплення, робітники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по команді ОСОБА_1 відповідною лебідкою та приводом конвеєра почали давати натяжку конвеєрної стрічки. В цей час гайка, що була накручена лише на 2-3 витки зірвалась з хомута кріплення центральної стяжки і рама, до якої була прикріплена зажимна колодка, просунулась із затяжкою на 20-30см., внаслідок чого з покрівлі штрека випало кілька кусків породи, одним з яких ОСОБА_1 був травмований по поясниці. Причинами нещасного випадку були: не проведення перевірки стану гірничої виробки перед початком робіт; знаходження потерпілого в небезпечній зоні під час натягування конвеєрної стрічки. (а.с.13-14).

Також 10.05.1996 року директором шахти «Червоноградська» затверджено акт №30 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що стався 08.05.1996 року з ОСОБА_1 , зокрема актом встановлено, що 08.05.1996 року в третю зміну ланка гірничих монтажників дільниці ДМД виконувала наряд в РП 404 по монтажу секцій. Після закінчення зміни гірничий монтажник ОСОБА_1 разом з іншими робітниками йшов до ствола та пересуваючись по західному похилому квершлагу ОСОБА_1 на трапах посковзнуся, впав і травмував руку. Причина нещасного випадку - необережність потерпілого (а.с.11-12).

Згідно копії витягу із акту огляду у МСЕК серія ЛВА-1 №170747 від 30.03.2004 року ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с.15).

З виписки з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 №019359 від 15.06.2004 року вбачається, що позивачу встановлено 55 % ступеню втрати професійної працездатності, з яких: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року, внаслідок трудового каліцтва (а.с.16).

В подальшому, ОСОБА_1 встановлено 55 % ступеню втрати професійної працездатності, з яких 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідками Міністерства охорони здоров`я України серії ЛВА-1 №236395 від 14.06.2005 року, серії ЛВА-2 №015737 від 14.06.2005 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги.

З виписки з акту огляду МСЕК, серія ЛВА-1 №336573 від 21.06.2007 року ОСОБА_1 повторно оглянуто, встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Дата чергового переогляду 17.06.2010 року (а.с.19).

Як вбачається з довідки Міністерства охорони здоров`я України серія ЛВА-2 №021515 від 21.06.2007 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, ОСОБА_1 встановлено 55 % втрати професійної працездатності: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року (а.с.20).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК, серія ЛВА-1 №465207 від 22.06.2010 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безтерміново (а.с.21).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК, серія ЛВА-2 №028612 від 22.06.2010 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, ОСОБА_1 встановлено 55 % втрати професійної працездатності: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено діагноз: посттравматичний двобічний коксоартроз ІІ ст. з стійким больовим синдромом, обмеженнями рухової функції внаслідок консалідованого перелому лобкової та сідничної кісток тазу. Протипоказана робота зі статико-динамічними навантаженнями, робота з нагрузкою на привід хребта.

У зв`язку з отриманими травмами позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок та витягів з медичної карти стаціонарного та амбулаторного хворого (а.с.23-37).

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і III групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (ч.1 ст.с14 ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»).

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, яким був виключений підпункт «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237- 1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, що узгоджується з постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18).

Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУ повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати працездатності (згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 №019359 від 15.06.2004 року ОСОБА_1 вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках сукупно 55%, з них: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року, внаслідок трудового каліцтва (а.с.16)), відтак обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі «е» п. 1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 01.01.2023 року припинено та реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

З 01.01.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №2620-IX від 21.09.2022 року (далі-Закон №2620-IX).

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2620-IX визначено припинити Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному фонду України з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду Соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року.

З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами.

Таким чином Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки спір щодо відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, що виникло у позивача з дня встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто, 2004 року (згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 №019359 від 15.06.2004 року ОСОБА_1 вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках сукупно 55%, з них: 45% по травмі 1994 року, 5% по травмі 1996 року, 5% по травмі 1987 року, внаслідок трудового каліцтва (а.с.16)), тобто, моральна шкода підлягає відшкодуванню Пенсійним фондом України, як правонаступником Фонду соціального страхування України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні ним трудових обов`язків, зазнав фізичної болі, фізичних та душевних страждань, переживань, чим йому завдано моральної шкоди, а отже він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного висновку про те, що ушкодження здоров`я, завдані ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинили йому фізичну біль, фізичні та душевні страждання та переживання.

Розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд першої інстанції визначив з врахуванням фізичної болі, якої зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров`я, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань та переживань, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, їх тривалість, глибину, необхідність постійного відновлення стану здоров`я, необхідність лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, втрату у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а відтак дійшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 21 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк