Провадження № 2-н/336/2519/2023
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

13 листопада 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «МРІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник заявника адвокат Васковський О.А., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 09.10.2023 серії АР №1143913, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з вказаною заявою до суду, в якій просив видати судовий наказ про солідарне стягнення з боржників на користь заявника заборгованості по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 у сумі 2 168,30 гривень, а також солідарне стягнення з боржників на користь заявника витрат по оплаті судового збору у сумі 268,40 гривень.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Завдання наказного провадження зводяться до прискорення вирішення справ, предметом яких є вимоги, пов`язані зі стягненням з боржника грошових коштів.

До характерних ознак наказного провадження належать: документальність, тобто наявність письмових доказів, що підтверджують вимоги заявника, які є безспірними, спрощеність та відсутність цивільної процесуальної форми (без виклику та участі сторін).

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу зазначені у ст.163 ЦПК України, відповідно до ч.1 якої, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Згідно ч.4 ст.163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має електронний кабінет, заявник надалі повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Судом встановлено, що вказана заява подана представником ТОВ КК «МРІЯ» - адвокатом Васковський О.А. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд».

Проте, вказана заява не містить даних щодо того, що боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають офіційну зареєстроване електронну адресу, на яку судом можна було б направити заяву з долученими до неї письмовими доказами.

Суд звертає увагу на те, що у ст.540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, слід підкреслити, що з боржників слід стягувати судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог до кожного з них, таким чином солідарного стягнення судового збору бути не може. Якщо за рішенням суду стягненню підлягає сума в рівних частинах з кожного чи солідарно з всіх боржників, то стягнення судового збору все одно повинно бути здійснено пропорційно задоволених позовних вимог, в даному випадку в рівних частках, а не солідарно.

Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Судом встановлено, що подана заява про видачу судового наказу подана через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та підписана ЄЦП адвоката Васковського О.А., повноваження якого на підписання заяви від імені ТОВ КК «МРІЯ», документально не підтверджено.

Як доказ наявності повноважень представляти інтереси ТОВ КК «МРІЯ» у суді, адвокатом надано сканкопія Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 09.10.2023 серії АР №1143913.

Проте, вказаний документ не містять відомості про право адвоката підписувати від імені позивача будь-які документи.

Договору про надання правничої допомоги №40-23 від 03.08.2023, як і Свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю, адвокатом надано не було.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій.

Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень ст.626 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання заяви від імені ТОВ КК «МРІЯ», повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтами та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

За таких обставин, подана адвокатом Васковським О.А. заява про видачу судового наказу підписана представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на підписання заяви.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що подана адвокатом Васковським О.А. заява про видачу судового наказу про солідарне стягнення з боржників на користь заявника заборгованості по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 у сумі 2 168,30 гривень, а також солідарне стягнення з боржників на користь заявника витрат по оплаті судового збору у сумі 268,40 гривень не відповідає вимогам ст. 163 ЦПРК України.

Положеннями п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Таким чином, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 163, 165, 166, 186, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «МРІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «МРІЯ», що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.С. Звєздова