Ухвала

16 травня 2023 року

м. Київ

справа № 753/9961/22

провадження № 61-6803ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Руденка Андрія Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни про виправлення помилки у процесуальному документі, прийнятому у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Фесик М. О. (далі - приватний виконавець Фесик М. О.) про виправлення помилки у процесуальному документі.

Скарга обґрунтована тим, що в рамках виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен банк Аваль») 732 634,29 грн реалізоване арештоване нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів у системі СЕТАМ лотом № 496049, Протокол проведення електронних торгів

№ 558487. Відповідно до інформації, яка міститься в протоколі

№ 558487, проведення електронних торгів сформовано автоматично

01 листопада 2021 року, місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 переможець торгів ОСОБА_2

10 листопада 2021 року приватним виконавцем Фесик М. О. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1, який містить інформацію щодо реалізованого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказаний Акт міститься в матеріалах виконавчого провадження та в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

15 листопада 2021 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 вказувала, що на підставі постанови від 10 листопада 2021 року приватний виконавець Фесик М. О. склала ще один Акт

від 10 листопада 2021 року про реалізацію предмета іпотеки

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, який містить інформацію щодо арештованого майна, яке вже знаходиться по АДРЕСА_3 , як це було зазначено спочатку), який став підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за переможцем торгів.

22 серпня 2022 року в Автоматизованій системі виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у розділі «Інші документи» з`явилася копія постанови від 10 листопада 2021 року про виправлення помилки у процесуальному документі, в якій внесено виправлення до документу - Акт про реалізацію предмета іпотеки

від 10 листопада 2021, а саме в абзацах 3, 4, 5 Акту виправлено адресу квартири, яку було реалізовано на електронних торгах.

Скаржник посилалася на те, що Порядком реалізації арештованого майна не передбачено здійснення виконавцем виправлень в Акті про проведений електронний аукціон, який виготовляється за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також не передбачено видання акту щодо нерухомого майна із зазначенням іншої адреси ніж та, яка зазначена у протоколі проведення електронних торгів.

Враховуючи вищевикладене, просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. від 10 листопада 2021 року про виправлення помилки у процесуальному документі, прийняту в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 06 квітня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Фесик М. О. від 10 листопада 2021 року про виправлення помилки у процесуальному документі відмовлено.

04 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко А. О. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 06 квітня 2023 року (надійшла до суду 08 травня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених

у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті п`ятої Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених

у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

У статті 449 ЦПК України зазначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні приватного виконавця Фесик М. О. перебував виконавчий лист № 2-3173/12, виданий 16 квітня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен банк Аваль») 729 811,29 грн.

Виконавче провадження за № НОМЕР_1 було відкрите 15 липня

2021 року.

29 вересня 2021 року приватним виконавцем Фесик М. О. на адресу ДП «СЕТАМ» було направлено заявку на реалізацію арештованого майна: однокімнатної квартири, загальною площею 31,80 кв. м., жилою площею 14,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

01 жовтня 2021 року на веб-сайті ДП «Сетам» було опубліковано оголошення щодо продажу предмету іпотеки, із зазначенням адреси:

АДРЕСА_2 .

01 листопада 2021 року в рамках виконавчого провадження реалізовано арештоване нерухоме майно: шляхом проведення електронних торгів

у системі Сетам лотом № 496049, Протоколом № 558487 проведення електронних торгів.

Відповідно до інформації, яка міститься в протоколі № 558487 проведення електронних торгів від 01 листопада 2021 року, місцезнаходження майна зазначено: АДРЕСА_2 . Переможець ОСОБА_2

10 листопада 2021 року приватним виконавцем Фесик М. О. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 (номер лота 496049) однокімнатної квартири, загальною площею 31,80 кв. м., жилою площею 14,40 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

15 листопада 2021 року приватний виконавець Фесик М. О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

10 листопада 2021 року приватним виконавцем Фесик М. О. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-3173/12 від 16 квітня 2019 року, в якій зазначено, що при реєстрації Акту про реалізацію предметі іпотеки було допущено помилку, а тому, керуючись статтею 74 Закону України Про виконавче провадження», внесено виправлення до документу «Акт про реалізацію предмета іпотеки» від 10 листопада 2021 року, та виправлено 3, 4, 5 абзаци Акту в частині місцезнаходження майна: замість АДРЕСА_2 виправлено на АДРЕСА_2 .

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку стосовно того, що відповідно до статті 4 ЦПК України підставою для отримання особою судового захисту є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. У даній справі, звертаючись до суду із вищевказаною скаргою, скаржником не було доведено, а судом не встановлено, що покладені в основу скарги обставини дійсно порушують права боржника та підставою для скасування вказаної постанови.

Суди зазначили, що всі порушення, про які зазначає скаржник, носять формальний характер та не є беззаперечно протиправними, не можуть фактично спричинити якісь негативні наслідки та порушити законні права або інтереси сторін.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що у скаржника була наявна лише одна арештована квартира, відтак зазначення в її адресі « АДРЕСА_3 » замість « АДРЕСА_3 » не призвело до продажу іншого, ніж це мав бути, об`єкту. Відповідно до відкритих джерел у м. Києві взагалі відсутня АДРЕСА_3 , єдиною адресою з такою власною назвою є саме АДРЕСА_3.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що ОСОБА_1 так і не змогла пояснити, в чому саме полягає порушення її прав, оскільки жодним чином вказана обставина не змінює ні прав, ні обов`язків скаржника.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року є необґрунтованою та

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Руденка Андрія Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 06 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу

м. Києва Фесик Марії Олексіївни про виправлення помилки

у процесуальному документі, прийнятому у виконавчому провадженні, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник