Провадження № 2/761/2114/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору поруки припиненим, у якому просить визнати припиненою його поруку за договором поруки від 19.03.2008 р., укладеним між ним та ВАТ «КБ «Надра» з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.03.2008 р. між ним та ВАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки, згідно умов якого він поручається перед ВАТ «КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р. Посилаючись на те, що визначений законом строк для пред`явлення вимоги до нього як поручителя сплив, позивач вважає, що з цього моменту порука є припиненою, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 25.06.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 11.11.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 10.11.2022 р. задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника відповідачів ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс».

Ухвалою від 10.11.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Разом з тим, представники ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс», правонаступником яких є відповідач, до його залучення подали відзиви на позов, у яких виклали заперечення проти нього та просили відмовити в задоволенні позову.

Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та пояснення не подали.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 19.03.2008 р. між ВАТ «КБ «Надра», яке з 04.02.2011 р. перейменоване на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 134/П/27/2008-840, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування строком до 17.03.2023 р. на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 198009,90 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Нове житло», зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 12,59 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким останній, як поручитель, поручається перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі:

- повернути до 17.03.2013 р. кредит у сумі 198009,90 дол. США;

- сплатити відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 12,59 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360));

- сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором;

- сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня);

Поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника (п.1.1 договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, через що ПАТ «КБ «Надра» звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2010 р. у загальному розмірі 223815,15 дол. США, що у еквіваленті в гривні по курсу НБУ становило 1868183,06 грн.

Вказане рішення суду від 20.12.2010 р. про задоволення позову виконане не було, у зв`язку з чим банк був змушений звернутись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості, що утворилась після пред`явлення вищевказаного позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2014 р. у справі № 369/854/14 позов ПАТ «КБ «Надра» було задоволено частково та додатково стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 90442,74 дол. США, що еквівалентно 1063606,62 грн.

В подальшому Апеляційний суд Київської області своїм рішенням від 14.10.2014 р. у справі № 369/854/14 скасував рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2014 р. в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та в цій частині ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку із застосуванням позовної давності.

Оскільки зазначені обставини встановлені у рішеннях судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, тому в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 18.05.2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N017514, за яким ТОВ «Девелоп Фінанс» набуло права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до їх правонаступників, спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту) та договорами поруки і договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору ТОВ «Девелоп Фінанс» стало правонаступником ПАТ «КБ «Надра» щодо вимог до позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р., а також до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно договорів поруки до нього.

Разом з тим, в подальшому право вимоги перейшло до відповідача ОСОБА_2 , на підставі укладеного 25.08.2021 р. з ТОВ «Девелоп Фінанс» договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги грошових зобов`язань № 25.08/2021_ДФ.

Зазначені договори, за якими відбулось відступлення прав вимоги, в судовому порядку недійсними не визнавались та є чинними, жодних доказів на спростування цього під час розгляду справи сторонами не надавалось.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на положення ч.4 ст. 559 ЦК України, вважає, що порука за договором поруки припинилась 13.10.2011 р., тобто через 6 місяців з дня набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у справі № 2-11480/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.04.2011 р.

При цьому в силу положень ст. 598 ЦК України (у редакції станом на 13.10.2011 р.) зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 559 ЦК України (у редакції станом на 13.10.2011 р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука також припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Судом встановлено, а також не заперечувалось сторонами, що заборгованість за кредитним договором, встановлена рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у справі № 2-11480/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.04.2011 р., та рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2014 р. у справі № 369/854/14, частково скасованим рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.10.2014 р., на даний час не погашена.

Водночас жодних додаткових угод (договорів), які б збільшували відповідальність позивача, як поручителя, за договором поруки, між банком, а у подальшому з його правонаступниками, та ОСОБА_3 укладено не було.

Ані банк, ані відповідач не відмовлялись приймати належне виконання зобов`язань за кредитним договором, при цьому з боку боржників не вживалось жодних дій для погашення боргу. Крім того, основним боржником за кредитним договором була та залишається ОСОБА_3 , заміна боржника у цьому кредитному зобов`язанні не відбувалась.

Отже, судом не встановлено підстав, за наявності яких згідно з ч.ч.1- 3 ст. 559 ЦК України порука може вважатися припиненою.

За частиною 4 статті 559 ЦК України (у редакції станом на 13.10.2011 р.) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п.5.3 договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням ОСОБА_3 , як позичальником, взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням позивачем, як поручителем, своїх зобов`язань згідно умов договору поруки.

Тобто, оскільки договір поруки не містить строку дії поруки, тому порука за договором поруки припинилася б, якби банк, як кредитор, протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до позивача, як до поручителя.

Так, Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14 прийшов до правового висновку, за яким регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина 4 статті 559 ЦК України передбачала три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини 4 статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини 4 статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини 4 статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості до боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Судом, з врахуванням вказаного правового висновку, встановлено, що звернення кредитора до суду з позовом до поручителя протягом строку дії поруки слугує умовою дії поруки після закінчення визначеного договором та/або законом строку.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 2-1169/11 викладено висновок, відповідно до якого умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини 4 статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

При цьому Верховний Суд у постанові від 01.11.2018 р. в справі № 751/5103/16 зазначив, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У постанові від 15.04.2020 р. в справі № 465/1346/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову поручителя про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що 03.02.2015 р. кредитор направив на адресу позичальника та поручителя вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості за кредитом у строк не пізніше тридцяти днів від дати отримання цієї вимоги, яку останній отримав 10.02.2015 р. Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі положень частини 2 статті 1050 ПК України був змінений кредитором з 2021 року на 10.03.2015 р. При цьому кредитор звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості у березні 2015 року, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що порука позивача за виконання позичальником кредитних зобов`язань не є припиненою на підставі положень частини 4 статті 559 ЦК України, а тому вимоги останнього про припинення договору поруки є безпідставними.

Як зазначає позивач у поданому позові, у 2010 році банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у справі № 2-11480/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.04.2011 р., стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1868183,06 грн.

Отже, банк виконав вимоги частини 4 статті 559 ЦК України щодо звернення з позовом до поручителя в межах строку дії поруки, у зв`язку з чим Шевченківський районний суд м.Києва стягнув солідарно заборгованість як з позичальника, так і з поручителів, в тому числі й з позивача.

Таким чином, з моменту ухвалення рішення суду про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує солідарний обов`язок зі сплати на користь кредитора визнаної судом заборгованості без обмеження будь-яким строком, в тому числі строком поруки за частиною 4 статті 559 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що наслідки пропуску позовної давності закріплені у статті 267 ЦК України, за якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Законні підстави припинення зобов`язань визначені главою 50 книги п`ятої ЦК України, яка не передбачає, що з пропуском позовної давності припиняється відповідне зобов`язання.

Так само стаття 559 ЦК України не визначає пропуск позовної давності серед підстав припинення поруки.

Водночас, ані кредитний договір, ані договір поруки не встановлюють, що зобов`язання позичальника та/або поручителів припиняються у разі пропуску кредитором позовної давності.

У зв`язку з цим, ухвалення судового рішення про відмову в позовних вимог банку до поручителів через пропуск позовної давності не є підставою припинення солідарного обов`язку позивача виконати зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором у валюті, визначеній кредитним договором, та у розмірі, встановленому судовими рішеннями, що набрали законної сили, а мають наслідком лише неможливість для кредитора вимагати захисту своїх порушених прав у суді.

Зокрема, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина 2 статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється (висновки Верхового Суду викладені у постановах від 06.03.2019 р. у справі № 766/14041/16, від 06.03.2019 р. у справі № 757/32377/15, від 05.12.2018 р. у справі № 372/2185/17, від 18.07.2018 р. у справі № 537/6072/16).

В силу частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ухвалення Апеляційним судом Київської області рішення від 14.10.2014 р. про відмову в задоволенні позову банку в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 через пропуск позовної давності не припиняє зобов`язань позивача, як поручителя, перед банком і його правонаступниками та не є підставою припинення поруки за договором поруки, у тому числі в частині заборгованості, щодо якої цим судовим рішенням було відмовлено у стягненні заборгованості.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для визнання поруки припиненою, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору поруки припиненим.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: