ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 519/24/20

провадження № 61-7804св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Крата В. І., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Судакова Валерія Валерійовича на ухвалу Одеського апеляційного суду

від 02 травня 2023 року у складі колегії суддів: Князюка О. В.,

Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області,про встановлення порядку участі батька у вихованні неповнолітньої дитини та спілкуванні з нею.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною без участі матері ОСОБА_2 : щотижня у неділю з 12 год 00 хв до 20 год 00 хв, щороку у період зимових, весняних, осінніх канікул протягом 3 (трьох) днів спільний відпочинок, щороку у період літніх канікул протягом 30 (тридцяти) днів спільний відпочинок, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про місце перебування дитини, дні народження дитини, святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю.

Не погоджуючись з рішенням Южного міського суду Одеської області від

03 березня 2021 року, ОСОБА_5 26 квітня 2021 року оскаржила його

в апеляційному порядку.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

02 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про забезпечення позову, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 передавати йому дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для систематичних побачень без участі матері ОСОБА_2 щотижня у суботу

з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв та щотижня у неділю з 09 год 00 хв до 13 год

00 хв; зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити його спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного зв`язку, відео в месенджерах соціальних мереж та додатків «Viber», «Telegram», «Watsapp» тощо.

Клопотання мотивоване тим, що справа з 26 квітня 2021 року, тобто понад два роки перебуває в Одеському апеляційному суді, чергове судове засідання призначене на червень 2023 року. Під час перебування справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідач продовжує чинити перешкоди

у спілкуванні дитини з позивачем у період військового стану у державі, через що батько і дитина тривалий час не можуть відновити нормальний родинний контакт. Вказане завдає позивачеві значних страждань, спричиняє стрес, апатію, оскільки він любить сина та сумує за ним, а також дитина любить батька та сумує за ним. Тривалий розгляд справи та невизначеність негативно вливають на його емоційний стан та стан дитини, яка штучно позбавлена батьківського спілкування.

Ураховуючи викладене, позивач вважав, що тривалий розгляд справи у судах не повинен негативно впливати на тісні родинні зв`язки між батьком

і дитиною та відкладати на невизначений час спілкування один з одним; більше того, сама відповідач погоджується на спілкування батька з сином

у неділю та святкові дні, про що зазначила у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, для усунення порушень інтересів дитини, що полягають, зокрема, у безперешкодному контакті з кожним із батьків, та інтересів батька, який має право на вільне безперешкодне особисте спілкування з дитиною, позивач вважав за необхідне звернутись із клопотанням про забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року зобов`язано ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 дитину ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , для систематичних побачень без участі матері

ОСОБА_2 щотижня у суботу з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв та щотижня

у неділю з 09 год 00 хв до 13 год 00 хв. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного зв`язку, відео

в месенджерах соціальних мереж, та додатків «Viber», «Telegram», «Watsapp» тощо.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спілкування батька

з дитиною буде сприяти відновленню довірчих стосунків та емоційного контакту між ними, відповідатиме інтересам як дитини, так і батька та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення порядку та способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Судаков В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Касаційна скарга мотивована тим, що вжиті заходи забезпечення позову

є передчасними. До того ж ужиті заходи в частині заявлених вимог

є тотожними, а в частині у задоволенні яких суд відмовив. Суд, не дочекавшись судового засідання, яке призначене на 15 червня 2023 року, фактично розглянув апеляційну скаргу.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Южного міського суду Одеської області.

Відмовлено представнику ОСОБА_2 - Судакову В. В. у задоволенні клопотання про зупинення дії та виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року до закінчення касаційного провадження у справі.

31 липня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , заявив позовні вимоги про визначення способу його участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щотижня у неділю з 12 год 00 хв до 20 год 00 хв без присутності матері дитини; через кожний тиждень

з ночівлею з 16 год 00 хв суботи до 20 год 00 хв неділі без присутності матері дитини; щороку взимку у період канікул строком не менше 5 днів підряд спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щороку влітку у період канікул строком не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щороку навесні у період канікул строком не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щороку восени у період канікул строком не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; через кожний рік у день народження дитини без присутності матері з 15 год 00 хв до 19 год 00 хв, починаючи

з 2021 року; у разі хвороби дитини без обмеження часу відвідування до 20 год 00 хв у присутності матері за місцем проживання дитини; щороку

у непарний рік на перший день Великодніх вихідних спільний відпочинок

з ночівлею без присутності матері з 16 год 00 хв першого дня Великодніх вихідних до 20 год 00 хв наступного дня за місцем проживання батька дитини, починаючи з 2021 року; щороку у парний Новий рік спільний відпочинок

з ночівлею без присутності матері з 16 год 00 хв 31 грудня до 20 год 00 хв наступного дня за місцем проживання батька, починаючи з 2022 року.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що справа

з 26 квітня 2021 року, тобто понад два роки перебуває в Одеському апеляційному суді, чергове судове засідання призначене на червень

2023 року. Під час перебування справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні дитини з позивачем

у період військового стану у державі, через що тривалий час батько і дитина не можуть відновити нормальний родинний контакт. Вказане завдає позивачу значних страждань, спричиняє стрес, апатію, оскільки він любить сина та сумує за ним, а також дитина любить батька та сумує за ним. Тривалий розгляд справи та невизначеність негативно вливають на його емоційний стан та стан дитини, яка штучно позбавлена батьківського спілкування.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року - без змін

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними

й допустимими доказами».

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір у сімейних правовідносинах щодо встановлення порядку участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним шляхом встановлення часу їх систематичних побачень.

При цьому апеляційний суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та встановив порядок участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Колегія суддів Верховного Суду з таким висновком судів не погоджується

з таких мотивів.

Забезпечення позову в обраний позивачем спосіб матиме наслідком встановлення судовим рішенням систематичних побачень батька із сином.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З огляду на викладене в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей з дитиною слід було відмовити на підставі частини десятої статті 150 ЦПК України, оскільки обраний заявником вид забезпечення позову є тотожним вимогам, заявленим у позові.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13 квітня

2022 року у справі № 742/2502/21 (провадження № 61-17126св21).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд

Відповідно до частини першої, другої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте

в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на зазначене ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню

з винесенням постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Щодо судових витрат

02 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - Судаков В. В. подав до Верховного Суду клопотання, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 536,80 грн та оплату правничої допомоги в розмірі

5 000,00 грн.

Проаналізувавши це клопотання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних

з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних

з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду касаційної інстанції надано: договір про надання правничої допомоги в цивільній справі від 22 травня 2023 року, укладений між адвокатом Судаковим В. В. і ОСОБА_2., в пункті 1.2 якого сторони узгодили, що за надану допомогу клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі

5 000,00 грн за підготовку касаційної скарги; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; копію квитанції від 02 жовтня 2023 року до прибуткового касового ордера № 237 на суму 5 000,00 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги не надходило.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку про доведеність

ОСОБА_2 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді касаційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн та їх співмірність зі складністю справи і виконаним адвокатом обсягом робіт, витраченим часом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин судові витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 536,80 грн та з оплати професійної допомоги в розмірі 5 000,00 грн, а всього 5 536,80 грн, слід стягнути

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Судакова Валерія Валерійовича задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області, про встановлення порядку участі батька у вихованні неповнолітньої дитини та спілкуванні з нею відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Судакова Валерія Валерійовича про розподіл судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 536,80 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги та оплату професійної правничої допомоги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована ухвала Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Коротун
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. І. Крат
М. Ю. Тітов