ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9461/23 Справа № 175/4227/22 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 02 травня 2019 року наказом №Э.DN-УВ-2019-6798084 він був призначений на посаду керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк. 02 серпня 2021 року наказом №Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29 липня 2021 року його було звільнено з посади керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзпП України (скорочення штату). Підставою його звільнення в наказі зазначено наказ Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30 квітня 2021 року Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку та наказ Е.17.U.0.0/4-6861362 від 18 травня 2021 року Про внесення змін до наказу. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року у справі №175/3508/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, треті особи Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ Приватбанк, Первинна профспілкова організація трудового колективу ГО АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ Приватбанк № Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ Приватбанк на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 721186 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року залишено без змін. АТ КБ Приватбанк наказом № Э.28.0.0.0/1-6964582 від 18 травня 2022 року скасував дію наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновив на роботі в АТ КБ Приватбанк на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО. 19 травня 2022 року АТ КБ Приватбанк наказом №Э.28.0.0.0/1/6964773 призупинив дію трудового договору ОСОБА_1 , на підставі ст.13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану до дати припинення або скасування воєнного стану, припинено забезпечення роботою позивача та припинено нарахування та виплату заробітної плати. Позивач вважає, що вказаний наказ є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки режим воєнного стану, (військова агресія) як такий, не є самостійною підставою призупинення трудових відносин. Головною умовою призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її в умовах воєнного стану. З урахуванням вимог Постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених вказаною постановою. Банк продовжує виконувати свої завдання та функції, забезпечуючи роботою своїх працівників. Про будь-які обставини, які унеможливлюють роботу АТ КБ Приватбанк офіційно не повідомляв. Позивач зазначає, що він є працівником Головного офісу банка з дислокацією у м. Дніпрі, відділення та структурні підрозділи банку в Дніпрі працюють в штатному режимі (очно та дистанційно). До свого незаконного звільнення, він як і всі працівники Головного офісу банку в м. Дніпрі, працювали в дистанційному режимі. Відповідач, приймаючі рішення про призупинення дії трудового договору, не обгрунтував його, не зазначив, що саме конкретно перешкоджає забезпечувати його роботою, не надав конкретних відомостей та доказів про те, що він дійсно позбавлений можливості забезпечувати роботою, принаймні частково, або позбавлений можливості застосувати інші механізми такі, як дистанційна та або надомна робота, скорочення тривалості робочого часу. Згідно п.4 ч. 1 ст. 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Згідно п.3 ч.2 ст.13 вказаного Закону у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов?язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Позивач, 04 серпня 2022 року, не погоджуючись з вказаним наказом про призупинення трудових відносин, звернувся до Державної служби України з питань праці із заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу. 15 серпня 2022 року від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що наразі ними вживаються заходи щодо затвердження відповідної форми припису про скасування наказу і що розгляд даного питання може бути можливим тільки після його затвердження. 05 грудня 2022 року позивач повторно звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу. 15 грудня 2022 року від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що не можуть розглянути його заяву, оскільки припис не затверджений. Позивач зазначає, що виданий наказ є необґрунтований і немотивований, а як наслідок незаконним та підлягає скасуванню. Позивач вказує, частина 2 ст. 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під вимушеним прогулом розуміється час, протягом якого працівник з вини власних або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 08 лютого 1995 року № 100. Зазначає, що період вимушеного прогулу слід визначити з 19 травня 2022 року - день зупинення дії трудового договору - по день, коли буде ухвалене рішення судом. Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу мав би застосовуватись розмір доходу за березень і квітень 2022 року, тобто за два місяці, що передують події призупинення трудових відносин у травні 2022 року, але в нього не було можливості працювати у вказаному періоді, тому вважає, що банк у зв?язку з незаконним призупиненням дії трудового договору, повинен виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середнього заробітку у розмірі 3698 грн. 39 коп., визначеного рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року у справі № 175/3508/21, оскільки від часу прийняття рішення про поновлення на роботі до прийняття наказу про призупинення дії трудового договору будь-яких рішень про зміну розміру оплати праці не приймалось, розмір оплати праці залишився незмінним. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ Приватбанк №Э.28.0.0.0/1-6964773 від 19 травня 2022 року Про призупинення дії трудового договору, укладеного між АТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО; поновити дію трудового договору, укладеного між АТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО; стягнути з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано незаконним наказ голови правління АТ КБ Приватбанк № Э.28.0.0.0/1-6964773 від 19 травня 2022 року Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 з 20 травня 2022 року. Поновлено дію трудового договору з 20 травня 2022 року, укладеного між АТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 на посаді Керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО Департаменту економічної безпеки. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2022 року по день ухвалення рішення в розмірі 1209373 грн. 53 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в межах суми платежу за один місяць 29 587 грн. 12 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу обрахований судом без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 12 130 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить рішення суду від 21 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду від 21 серпня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк залишити без задоволення посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 43 Конституції України - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України та діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану

З огляду на вищевикладене положення Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Вказана норма передбачає призупинення дії трудового договору не само по собі - у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливість надання та виконання роботи. Тому у наказі має зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки.

У справі встановлено, 02 травня 2019 року наказом №Э.DN-УВ-2019-6798084 позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк (т.1 а.с.12).

02 серпня 2021 року наказом №Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29 липня 2021 року його було звільнено з посади керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзпП України (скорочення штату). Підставою його звільнення в наказі зазначено наказ Е.17.U.0.0/4-6802287 від 30 квітня 2021 року Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку та наказ Е.17.U.0.0/4-6861362 від 18 травня 2021 року Про внесення змін до наказу (т.1 а.с.13-15).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року у справі №175/3508/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, треті особи Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ Приватбанк, Первинна профспілкова організація трудового колективу ГО АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ Приватбанк № Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ Приватбанк на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО в АТ КБ Приватбанк. Стягнуто з АТ КБ Приватбанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 721186 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (т.2 а.с.239-242).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року залишено без змін (т.2 а.с.243-246).

18 травня 2022 року АТ КБ Приватбанк наказом № Э.28.0.0.0/1-6964582 від 18 травня 2022 року скасував дію наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновив на роботі в АТ КБ Приватбанк на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО (т.1 а.с.32).

19 травня 2022 року АТ КБ Приватбанк наказом №Э.28.0.0.0/1/6964773 призупинив дію трудового договору ОСОБА_1 , посада керівник проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО Департаменту економічної безпеки з 20 травня 2022 року до дати припинення або скасування воєнного стану, на підставі ст.13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану до дати припинення або скасування воєнного стану, припинено забезпечення роботою позивача та припинено нарахування та виплату заробітної плати (т.1 а.с.33).

Правовими підставами оскарженого наказу від 19 травня 2022 року зазначено ст. 13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, Закон України Про правовий режим воєнного стану, Укази Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року №133/2022 на період дії воєнного стану.

Відповідач АТ КБ Приватбанк зазначали, що призупинення дії трудового договору зумовлено неможливістю забезпечення працівника роботою, у зв`язку із військовою агресією проти України.

Слід зазначити, у наказі не вказано про виключення можливості надання та виконання роботи працівником.

Посилання АТ КБ Приватбанк на те, що дія трудового договору із позивачем призупинена, оскільки у зв`язку із військовою агресією проти Україн були внесені зміни до законодавства, що унеможливило виконання працівником трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією є необґрунтованими будь-якими належними доказами у справі.

АТ КБ Приватбанк не надали суду належних доказів, які доводять неможливість забезпечити позивача роботою: наказів, розпоряджень, документів про трудовий розпорядок, обсяг виконуваної позивачем роботи напередодні видання оспорюваного наказу тощо.

Відповідачем АТ КБ Приватбанк не зазначено, що банк або його окремі підрозділи припинили роботу під час воєнного стану, банк скоротив штат, звузив обов`язки працівників тощо.

Отже, виданий АТ КБ Приватбанк наказ № Э.28.0.0.0/1-6924954 від 09 травня 2022 року Про призупинення дії трудового договору, яким призупинено дію трудового договору ОСОБА_1 - посада керівник проекту по відшкодуванню збитку колишнім співробітникам банку ГО Департаменту економічної безпеки з 20 травня 2022 року (перший день призупинення) до дати припинення або скасування воєнного стану є не обґрунтований і не мотивований.

Щодо вимоги позивача про скасування наказу, то суд вірно вказав, така вимога не підлягає задоволенню, оскільки оскаржений наказ виданий відповідною посадовою особою та в межах її компетенції, разом з тим дія трудового договору із позивачем зупинена незаконно, таким чином спірний наказ може бути визнаний незаконним.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на викладене та враховуючи, що з позивачем ОСОБА_1 не припинено трудовий договір, а призупинено його дію, та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є поновлення з 20 травня 2022 року дії трудового договору.

Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року, не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушеним прогул - це час, упродовж якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 дійсно перебував у вимушеному прогулі з вини роботодавця, оскільки оскаржений наказ визнаний судом незаконним, а видання наказу про зупинення дії трудового договору призвело до невиплати заробітної плати позивачеві.

Таким чином, період вимушеного прогулу слід визначити з 20 травня 2022 року (день зупинення дії трудового договору) по 21 серпня 2023 року (день ухвалення рішення судом про поновлення на роботі).

Відповідно до положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу мав би застосовуватись розмір доходу за березень і квітень 2022 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення позивача у травні 2022 року.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 не приступав до виконання трудових функцій після поновлення його на роботі з 18 вересня 2022 року, внаслідок того, що відповідач АТ КБ Приватбанк не виконав своєчасно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року у справі №175/3508/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

У вказаному рішенні суду від 06 травня 2022 року у справі №175/3508/21 за позовом за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, треті особи Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ Приватбанк, Первинна профспілкова організація трудового колективу ГО АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі судом було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 3 698 грн. 39 коп.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 3 698 грн. 39 коп.

У період вимушеного прогулу включаються робочі дні з 20 травня 2022 року (початок призупинення трудових відносин відповідно до наказу) до 21 жовтня 2022 року, загальна кількість яких становить 327 робочих днів.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2022 року до 21 серпня 2023 року становить 1 209 373 грн. 53 коп. (3 698 грн. 39 коп. х 327 робочих днів).

Суд в резолютивній частині рішенні зазначив, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18.

Стосовно посилання представника відповідача на пропуск тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 4.2 ст.13 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов?язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

04 серпня 2022 року, тобто в межах тримісячного строку, позивач, не погоджуючись з наказом про призупинення трудових відносин звернувся до Державної служби України з питань праці із заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу та 15 серпня 2022 року від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що наразі ними вживаються заходи щодо затвердження відповідної форми припису про скасування наказу і що розгляд цього питання може бути можливим тільки після його затвердження (т.1 а.с.35, 36).

05 грудня 2022 року позивач повторно звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу. 15 грудня 2022 року від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, про неможливість розглянути його заяву, оскільки припис не затверджений (т.1 а.с.37-39).

До суду із вказаними позовними вимогами до АТ КБ Приватбанк про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернувся 23 грудня 2022 року, тобто в межах тримісячного строку на звернення до суду, який слід відраховувати з 15 грудня 2022 року (дата відповіді Державної служби України з питань праці про неможливість розглянути його заяву, оскільки припис не затверджений).

Доводи апеляційної скарги стосовно законності винесення оскарженого наказу АТ КБ Приватбанк Про призупинення дії трудового договору є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання АТ КБ Приватбанк в апеляційній скарзі на безпідставність позовних вимог позивача, на неповне з`ясування обставин у справі та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків рішення суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова