Справа №538/986/23
Провадження по справі №2/538/302/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Волторніст С.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Панченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною завою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася о суду з вищевказаним позовом, обгрунтування якого зазначила, що є співвласником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У квітні 2021 року за власні кошти в розмірі 14946 грн. 00 коп. вона придбала двері у будинок та повністю оплатила роботи по їх встановленню. 10.01.2023 року близько 2 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дрібне хуліганство, а саме стукав у вікна мого будинку, лаявся нецензурними словами, на зауваження не реагував, зламав ручку вхідних дверей будинку, тим самим порушив громадський порядок.

Уточнивши вимоги, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою корить матеріальну шкоду у розмірі 36008,35 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою судді від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначене судове засідання (а.с. 15).

Ухвалою суду від 13.06.2023 року постановлено про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального провадження (а.с. 31).

Ухвалою суду від 21.08.2023 року прийняті до свого провадження уточнені (збільшені) позовні вимоги ОСОБА_1 , підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 54).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Волторніст С.М. також просив позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що за адресою: АДРЕСА_1 близько 02-00 години ОСОБА_2 , вламувався до будинку, пошкодив двері. У той день вдома були ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 . ОСОБА_2 зламав ручку у вхідних дверях будинку. На теперішній час, у зв`язку з заміною ручки, двері просіли та повністю не функціонують. Дефектний акт був складений у присутності сусідів, без участі спеціалістів, оскільки на сьогоднішній день двері не поміняні. Вказаний акт є доказом пошкоджень та робіт, які необхідно буде виконати, у зв`язку з заміною дверей. Експертизу для визначення пошкоджень та вартості робіт не замовляли. У зв`язку з вищевказаними подіями у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, оскільки ОСОБА_2 грубо себе поводив по відношенню і до її доньки, що спричинило моральні страждання.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Панченко О.В. також просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснила, що загальною умовою відповідальності є наявність шкоди. Стороною позивача не надано доказів нанесення матеріальної шкоди саме у заявленому розмірі. ОСОБА_2 пошкодив ручку вхідних дверей, проте відшкодував шкоду, надавши другій співвласниці будинку- ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. Дефектний акт та рахунок на оплату також не є доказами завдання матеріальної шкоди саме у такому розмірі.

Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7). Як зазначає позивач, у квітні 2021 року за власні кошти в розмірі 14946 грн. 00 коп. вона придбала двері у будинок та повністю оплатила роботи по їх встановленню, про що надала видаткову накладну № 001900 від 27.04.2021 року (а.с. 8).Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.02.2023 року ОСОБА_2 у справі № 538/218/23 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та призначене останньому стягнення у вигляді сорока годин громадських робіт. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 10.01.2023 року близько 2 год 30 хв в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив дрібне хуліганство, а саме стукав у вікна будинку ОСОБА_1 , лаявся нецензурими словами, на зауваження не реагував, зламав ручку вхідних дверей будинку, тим самим порушив громадський порядок (а.с. 6).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного суду України від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відповідно до вимог частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлені протиправні дії відповідача ОСОБА_2 , якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Як зазначає сторона позивача, ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві була завдана майнова шкода у розмірі 36008,35 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідача іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В якості доказів матеріальних збитків ОСОБА_1 надано рахунок на оплату № 614 від 11.07.2023 року, з якого вбачається, що вартість вхідних дверей складає 25800,00 грн. (а.с. 46), та дефектний акт, складений ОСОБА_1 за участю трьох осіб та затверджений позивачкою 17.07.2023 року, та у якому зазначені види та об`єми робіт та витрат (а.с. 47).

Проте, суд не приймає до уваги вказані документи як докази розміру матеріальної шкоди.

Так, рахунок на оплату № 614 від 11.07.2023 року, з якого вбачається, що вартість вхідних дверей складає 25800,00 грн., містить позначку, що він дійсний до сплати протягом трьох банківських днів. Проте, документ, який підтверджує оплату вартості вхідних дверей на вказану суму (чек, платіжне доручення, тощо…), суду не надано.

Як зазначив представник позивача, ОСОБА_1 вхідні двері не міняла, але зазначена у рахунку на оплату№ 614 від 11.07.2023 року сума, необхідна для такої заміни.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що є власницею 1/2 будинку і двері вставлялись за рахунок її сім ї, ОСОБА_1 в цьому участі не приймала. ОСОБА_1 є її матір`ю, а ОСОБА_2 - співмешканцем. 10 січня 2023 року ОСОБА_2 відламав ручку і поніс відповідальність. Він в той день хотів з нею поговорити, був у стані алкогольного сп`яніння, вона не відчинила. Ручку вхідних дверей він зламав. Приходив майстер за викликом ОСОБА_1 і поміняв резинку, сказав уплотнювач присяде і тоді двері будуть зачинятись. ОСОБА_2 заплатив їй 2000,00 грн. На сьогоднішній день ті самі стоять двері. У будинку проживає вона та ОСОБА_1 . Стан здоров`я матері ( ОСОБА_1 ) після 10 січня не став гірший, вона приймала таблетки і постійно як і раніше вживала, після 10 січня стан здоров`я не змінився. На наступний день приїхали працівники поліції, подивились що ручка відірвана. За спільний бюджет з колишнім чоловіком у будинку двері, вікна вставляли, робили ремонт.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що в гостях бувала у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , останній раз може минулої осені. Двері їх будинку до дороги і їх видно, як були без ручки- вона не бачила.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що його не було на території України на момент скоєння правопорушення. Він працював за кордоном і я відправляв грошові кошти дружині- ОСОБА_4 , вона 7 років не працювала, була на його утриманні. За ситуацію, яка відбулась 10 чи 11 січня узнав десь в середині лютого. Як приїхав, то побачив що стан здоров`я у ОСОБА_1 погіршився. Вона була постійно у стресовому стані, стала постійно ходити з паличкою, значно погіршився стан здоров`я, постійно зверталась до лікарів. На теперішній час він проживає у цьому будинку, вхідні двері були поставлені за його кошти. По приїзду, побачив ручка була на дверях, але по факту вони не зачиняються. Двері зварені металеві і були пошкоджені.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, як не підтверджених належними та допустимими доказами.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що неправомірними діями ОСОБА_2 їй було завдано моральну шкоду, яка виражається у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна, неможливості нормально користуватися ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання зусиль для його нормалізації.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнала ОСОБА_1 , суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань.

Встановлено, що позивач є особою похилого віку, страждає на ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу, гіпертонічний криз (23.02.2023 року), що підтверджується випискою із медичної карти (а.с. 10). Внаслідок протиправних дій відовідача у позивача погіршився стан здоров`я, а тому протипправними діями відповідача було порушено звичайний ритм життя позивача.

Крім цього, ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь та гідність.

Надавши належну оцінку обставинам справи, суд вважає, що відповідач, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу позивача, порушив право останньої на повагу до його гідності та честі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд встановив, що душевні страждання позивача знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до положення п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та об`єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди і такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості та є адекватним нанесеній моральній шкоді.

В силу ст. 141 ЦПК України позивач (відповідно до розміру задоволених вимог) також має право на відшкодування понесених нею судових витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 понесла витрати на сплату судового збору у загальному розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1), тому, з урахуванням розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 233,22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 233 (двісті тридцять три) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 20.11.2023 року.

Суддя: Т.О. Зуб