Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/12851/23
Номер провадження 22-ц/824/14263/2023
Головуючий у суді першої інстанції І. В. Фролова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
20 листопада 2023 року місто Київ

Номер справи 761/12851/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Київський відділ державної реєстрації смерті

Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року,

у с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті.

Заява мотивована тим, що відповідно до договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 24.08.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1941 р.н., підписали договір довічного утримання.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 . Факт смерті зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла була самотньою, родичів немає.

02.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу державної реєстрації смерті з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Проте, йому було відмовлено. Відповідно до листа КВДРС № Г-5/33.12-63 від 13.03.2023 внесення змін до актових записів цивільного стану щодо померлих проводиться за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців.

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для зняття арешту з майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка перейшла у власність ОСОБА_1 відповідно до договору довічного утримання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.05.2023 заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику з підстав передбачених п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду про повернення заяви ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, не з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання про повернення заяви, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 24.08.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 1941 р.н. підписали договір довічного утримання. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 . Факт смерті зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла була самотньою, родичів немає.

Зауважує, що судом залишено поза увагою ту обставнину, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 безпосередньо впливає на права ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження приватною власністю, а відтак, ОСОБА_1 наділений усією повнотою процесуальної дієздатності.

Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Київського апеляційного суду надіслано лист. Зазначено, що згідно норм чинного законодавства заявник ОСОБА_1 не входить в коло осіб, які мають право на подачу заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису цивільного стану.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, п. 6 ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Частинами 3-4 статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено:1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 суд виходив з того, що заявником не доведено родинного зв`язку з ОСОБА_2 . До заяви не долучено належним чином засвідчених копій документів на підтвердження того, що заявник є заінтересованою особою (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, ним до апеляційного суду не подано копії договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 24.08.2015, про який зазначає ОСОБА_1 у заяви про встановлення факту смерті.

Окрім того, ОСОБА_1 у заяві зазначає, що встановлення факту смерті необхідне йому для зняття арешту з майна, квартири, яка (зі слів апелянта) перейшла йому у власність відповідно до договору довічного утримання, однак підтверджуючих документів таким обставинам до апеляційної скарги не долучає, як не долучив він таких документів і до заяви з якою він звернувся до суду.

За таких обставин, заявник не довів суду наявності у нього права на звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті. Він не довів суду, що він є родичем ОСОБА_2 або членом її сім`ї, не довів суду, що він є заінтересованою особою, оскільки встановлення факту смерті особи впливає на його права, обов`язки чи законні інтереси.

Оскільки суд першої інстанції вірно встановив відсутність у ОСОБА_1 процесуального права на звернення до суду із відповідною заявою, то дійшов правильного висновку про повернення заяви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги її висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п .1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна