Справа № 128/136/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 06.01.2016 уклала шлюб з відповідачем по справі, в якому народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач, на протязі останнього часу сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин, кожен із подружжя має значно протилежні погляди на відносини у шлюбі.

Таким чином, позивач прийшла до висновку, що шлюб слід розірвати, так як будь-яких кроків на зустріч однин одному подружжя робити не будуть, на примирення не погоджуються.

За домовленістю між сторонами, діти залишаються проживати з позивачем і станом на сьогоднішній день усі витрати, пов`язані з харчуванням, забезпечення одягом, лікування дітей, позивач несе особисто.

Таким чином, позивач бажає стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення доньками повноліття.

Також, у зв`язку із зверненням до суду позивач була вимушена звернутися до адвоката за правничою допомогою, про що нею понесені відповідні витрати в загальному розмірі 7000 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення доньками повноліття, стягнути понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 адвокат Покоєвич А.О. не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов своєї довірительки підтримує та просить його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Горбатюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу між сторонами, заперечував щодо стягнення аліментів, пояснивши, що позивачем не надано доказів, що діти знаходяться на її утриманні та що вона буде нести витрати на їх утримання. Також, відповідач, як УБД, перебуває на лікуванні у ВОПЛ ім. акад. О.І. Ющенка, після контузії, не працює, ніяких доходів не має. Також, йому відомо, що позивач на початку війни виїхала до Німеччини, де їй надано статус біженки, отримує допомогу від держави, тому твердження позивачки, що діти перебувають на її утриманні, не відповідають дійсності. Крім того, є необґрунтованою і вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, так як нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Спір, який виник між сторонами у справі, є незначної складності і для кваліфікованого юриста не потребує значного часу та зусиль при складанні позовної заяви та збиранні відповідних доказів, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають вивченню та застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представник відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 06.01.2016 в відділі ДРАЦС Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис № 1, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 », що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , батьками якої являються ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 17 - 18).

Позивач ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають у республіці Німеччина, де мають посвідку на тимчасове проживання (а.с. 30 - 32).

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Згідно ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них , інтересам їх дітей , які мають суттєве значення .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки у подружжя не склалось сімейне життя, непорозуміння між ними є тривалими, а не тимчасовими, на примирення вони не погоджуються.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не є можливим та суперечить інтересам кожного з них.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб та приходить до висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положеньст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі, що відповідатиме принципам законності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, рішення суду в частині стягнення аліментів допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. та на користь позивача 1073 грн. 60 коп., які сплачені нею за подання заяви про розірвання шлюбу (а.с. 9.

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 цієї статті закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як зазначалося вище, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач отримала послуги адвоката та відповідно понесла витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 19.12.2022, квитанцію б/н від 19.12.2022 до прибуткового касового ордера про сплату гонорару адвокату Покоєвичу А.О. в розмірі 7000 грн. за договором про надання правової допомоги від 19.12.2022, розрахунок витрат на правову допомогу, ордер на надання правничої допомоги адвокатом Покоєвичем А.О. позивачу ОСОБА_2 (а.с. 19 - 22).

Зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, виконані адвокатом роботи та надані послуги, а також те, що справа не є складною, містить невелику кількість письмових доказів, адвокат безпосередньої участі в судовому засіданні у розгляді справи не брав, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу слід задоволити в розмірі 1500 грн., що на думку суду відповідає складності справи та виконаній адвокатом роботі.

Керуючись ст. ст.110 112, 180, 183 СК України, ст. ст. 4, 10, 76, 128, 133, 137, 141, 224, 264, 265, 268, 273 274, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 задоволити частково.

Шлюб, зареєстрований 06.01.2016 в відділі ДРАЦС Погребищенського району, актовий запис № 1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 - розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання рішенням законної сили.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дітей, до досягнення доньками повноліття, починаючи з 10.01.2023.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2023.

Суддя О.І. Бондаренко