Провадження № 2/686/1099/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, встановлення порядку користуванням майном, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, встановлення порядку користуванням майном. Просить поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне майно, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на квартиру; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виділивши у користування ОСОБА_3 кімнату площею 16,4 кв.м. Місця загального користування квартири залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На обґрунтування свого позову вказала, що 17 травня 1987 року було зареєстровано її шлюб з ОСОБА_4 , відповідачем по цій справі. Після одруження вони з чоловіком поїхали на заробітки до Тюменської області Росії.

У м. Ноябрськ Тюменської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 від їх шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , яка на даний час є повнолітньою громадянкою України.

Їх з відповідачем відносини з часом погіршилися і 24 серпня 1995 року вони розірвали шлюб. Незважаючи на розірвання шлюбу вони з відповідачем мали спільну дитину і підтримували спілкування тривалий час. 19 січня 2010 року вони вирішили повторно зареєструвати шлюб у тому ж м. Ноябрськ на той час уже Ямало-Ненецького автономного округу РФ.

Починаючи з 2017 року вона з відповідачем постійно на законних підставах проживають на території України і мають посвідки на постійне проживання в Україні. На даний час їх подружні відносини з відповідачем знову істотно погіршились і вони впродовж двох років вже не проживають разом і не ведуть спільного господарства.

Разом з тим, під час шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти вони за договором дольової участі у будівництві житла придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру загальною площею 65,7 кв.м., розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 , яка відповідно до положень ст. 60 СК України, належить їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до доданої копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.05.2022 року на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру у довідці зазначено сертифікат ДАБІ ХМ №24 від 17.07.2019 року, довідку КП «Цивільжитлобуд» від 23.07.2007 року, технічний паспорт від 18.09.2019 року. Копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2022 року.

Відомості про державну реєстрацію права власності на придбану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було внесено 10.12.2019 року.

Після припинення їх з відповідачем подружніх відносин виникло питання поділу спільного майна, нажитого ними під час шлюбу. Оскільки в добровільному порядку вказане питання вирішити не вдалося через неприязні стосунки між сторонами, вона змушена звертатися до суду з позовом про поділ зазначеного спільного майна, визнаючи за відповідачем право спільної сумісної власності на нього.

Виходячи з того, що зазначена квартира була ними придбана у дольовій участі за спільні з відповідачем кошти під час шлюбу з метою використання їх сім`єю для спільних потреб, тому безспірним є факт набуття їх з відповідачем права спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно.

Виходячи з того, що зазначена двокімнатна квартира розташована на шостому поверсі десятиповерхового житлового будинку і є неподільною річчю, тому єдиним способом поділу зазначеного нерухомого майна між співвласниками є визнання права на ідеальні частки кожної із сторін на вказану квартиру та залишення її у спільній частковій власності.

Крім того оскільки спільне використання сторонами вказаною квартирою є неможливим, виникає необхідність у визначенні порядку користування зазначеною квартирою між співвласниками в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідач направив до суду відзив, в якому вказав, що дійсно 17.05.1987 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. 24.08.1995 року вказаний шлюб було розірвано. Однак, 19.01.2010 року шлюб між позивачкою та відповідачем було зареєстровано повторно. З часу розірвання шлюбу та до повторної його реєстрації, відповідач проживав в Російській Федерації. В Україну відповідач приїзжав кожного року в період літньої відпустки. З 03.07.2001 року до 17.10.2011 року відповідач працював на ТОВ «Сибнафта» в районні Крайньої Півночі в Російській Федерації та отримував заробітну плату, розмір якої дозволяв придбати нерухомість в Україні. 23.07.2007 року відповідач уклав з КП «Цивільжитлобуд» договір, за умовами якого КП «Цивільжитлобуд» зобов`язувалось організувати, замовити та виконати за рахунок відповідача комплекс робіт по будівництву квартири АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався сплатити грошові кошти. В період з 25.12.2007 по 30.07.2010 року відповідач сплачував за вказаним договором кошти. Загалом відповідачем за договором від 23.07.2007 року на будівництво квартири АДРЕСА_1 було сплачено 328166 грн. Таким чином, відповідач за період коли він не перебував у шлюбі, сплатив за будівництво спірної квартири майже всю суму коштів. Через різноманітні проблеми, які виникли в забудовника КП «Цивільжитлобуд», багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 було введено в експлуатацію лише в липні 2019 року. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що 17 травня 1987 року було зареєстровано шлюб

ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Після одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поїхали на роботу до Тюменської області Росії, що визнається сторонами по справі.

У м. Ноябрськ Тюменської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є позивач та відповідач.

24 серпня 1995 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 .

23.07.2007 року між КП «Цивільжитлобуд» та ОСОБА_4 укладено договір дольової участі у будівництві житла по АДРЕСА_3 .

19 січня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 .

Відповідно до доданої копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.05.2022 року на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру у довідці зазначено сертифікат ДАБІ ХМ №24 від 17.07.2019 року, довідку КП «Цивільжитлобуд» від 23.07.2007 року, технічний паспорт від 18.09.2019 року. Копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2022 року.

Відомості про державну реєстрацію права власності на придбану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було внесено 10.12.2019 року.

Відповідно до відомостей які містяться в домовій книзі кв. АДРЕСА_4 , власниками якої значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 , зареєстрований у вказаній квартирі з 1985 року.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні посвідчила, що вона знає ОСОБА_7 з 1980 х років, а Надю з народження. Вони працювали на Півночі, років 4 назад приїхали в Україну. Коли працювали на Півночі, вони разом на все літо приїздили до батьків, жили разом в батьків ОСОБА_8 , ходили в гості до мами ОСОБА_7 . ОСОБА_7 робив ремонт у батьків ОСОБА_8 . Про те, що вони розлучилися, вона не знала. У 2007 році вони придбали квартиру, щоб жити там коли повернуться в Україну.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засвідчила, що вона знає сім`ю позивача та відповідача давно. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 працювали в росії. Їх донька ОСОБА_10 в 2007 році приїхала в м. Хмельницький і вступила в ХНУ. Віолета є її кумою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили квартиру і планували жити в ній разом, як вийдуть на пенсію. Приїздили на кожного року у відпустку разом, ніколи не було такого, що вони приїхали нарізно. Віолета ніколи не казали, що батьки розлучені.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні посвідчила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 знає з 1992 року. Надя двоюрідна сестра її чоловіка. Вони приїздили щороку на довгий час до 2018 року. У 2010 році вона взнала, що позивач та відповідач були розлучені. Вони жили через дорогу від неї, в батьків ОСОБА_8 . Надя робила ремонт в будинку батьків і ОСОБА_13 приїхав трішки пізніше, та допомагав їй в цьому. Вона знає, що ними було придбано квартиру у 2007 році. Батьки ОСОБА_8 казали, що вони давали гроші на перший внесок на придбання квартири. Надя працювала.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні посвідчив, що він народився в одному селі з ОСОБА_4 . Був на заробітках в м. Ноябрськ жив з ОСОБА_7 і ОСОБА_15 в найманому житлі в бараці, бачив його рідко.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні посвідчив, що він проживав разом з ОСОБА_4 по вул.. Магістральній в двохкімнатній квартирі на першому поверсі з 2006 року по 2010 рік. Вони їздили на три місяці на роботу, один місяць були вдома.

м. Ноябрськ

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З показів свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 ; пояснень відповідача який вказав, в судовому засіданні, що жив з позивачкою як одна сім`я з 2006 року, робив ремонт в тещиному будинку; фотознімків наданих позивачем до матеріалів справи вбачається факт спільного проживання позивача та відповідача, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, з чого можна зробити висновок, що сторони з 2004 року мали стосунки, притаманній сімейним.

При цьому суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , оскільки вони протирічать один одному.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно дост.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наданих до суду доказів вбачається, що позивачка та відповідач на час укладення договору дольової участі на придбання спірної квартири, та сплати коштів за період з 25.12.2007 року по 30.07.2020 року, по договору дольової участі у будівництві житла, проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачем не надано беззаперечних доказів сплати власних коштів на придбання спірної квартири, оскільки позивачка була працевлаштована, отримувала дохід, а тому, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що слід поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне майно, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на квартиру.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою, суд враховує, що згідно з технічним паспортом, квартира складається із: двох ізольованих кімнат, площею 13,7 кв.м та16,4 кв.м., кухні - 10,0 кв.м., ванної кімнати площею 3,2 кв.м., санвузол площею 1,5 кв.м., коридор площею 13,6 квм., коридор площею 4,9 кв.м. , балокон 1,1 кв.м. та балкон 1,3 кв.м.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Як підкреслюються, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, а тому суд вирішує питання про виділення у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Суд вважає, що запропонований позивачем в позовній заяві порядок користування квартирою, при виділенні їй у користування кімнату площею 16,4 кв.м., а відповідачу іншу кімнату, призведе до мінімального у цій ситуації порушення прав співвласників, однак надасть можливість вирішити спір, та мати у користування кожного з співвласників, що проживають в квартирі, окремих ізольованих житлових приміщень.

Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3,60,61, 70, 74 СК України, ст.ст. 4,12, 18, 76,81 256, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задоволити.

Поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне майно, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на квартиру.

Визначити порядок користування квартирою

АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виділивши у користування ОСОБА_3 кімнату площею 16,4 кв.м. Місця загального користування квартири залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1984 гривні 80 копійок сплоченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає в

АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено 15.05.2023 року.

Суддя: О.В. Мазурок