ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 308/414/20

провадження № 61-9993 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 травня 2023 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір MKH7GA, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 58 331,97 доларів США, зі сплатою 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 серпня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки .

Відповідачі, як позичальник та поручитель, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, грошові кошти не повернули, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 26 листопада 2019 року утворилась заборгованість за цим договором у розмірі 440 530,94 доларів США, з яких: 47 796,17 доларів США - заборгованість за кредитом; 73 921,11 доларів США - заборгованість за відсотками; 19 067,14 доларів США - заборгованість з комісії; 299 746,52 доларів США - пеня.

З врахуванням викладеного та принципу диспозитивності АТ КБ «ПриватБанк»просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47 796,17 доларів США, що еквівалентно 1 149 497,89 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 листопада 2022 року у складі судді Дергачової Н. В. позов

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 серпня

2008 року № MKH7GA за період з 15 січня 2015 року до закінчення строку дії договору 08 серпня 2028 року у загальній сумі 44 554,71 доларів США, що еквівалентно 1 071 540,78 грн, яка складається із заборгованості за тілом

кредиту - 44 554,71 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати із сплати судового збору у розмірі 16 073,11 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як позичальником, належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредит не повернула, на вимоги банку не реагувала. ОСОБА_1 було подано клопотання про застосування строку позовної давності. У пункті 5.5 кредитного договору сторони передбачили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Банк звернувся до суду з цим позовом 15 січня 2020 року, відтак щодо всіх щомісячних платежів по тілу кредиту, які ОСОБА_1 повинна була сплатити до 15 січня 2015 року пропущено встановлений сторонами п`ятирічний строк позовної давності, тому у задоволенні позову щодо ОСОБА_1 у цій частині слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено останньою.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором

за тілом кредиту за період з 15 січня 2015 року до закінчення строку дії договору 08 серпня 2028 року у загальній сумі 44 554,71 доларів США, оскільки банком було направлено ОСОБА_1 вимогу про повне дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на сплив позовної давності, оскільки 18 березня 2009 року банк подавав до суду позов про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку у рахунок повного дострокового погашення заборгованості за цим кредитним договором, оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2010 року цей позов був залишений без розгляду, а відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, тобто право банку на повне дострокове стягнення заборгованості не було реалізоване.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 листопада 2021 року

№ 32855/32856/21-32, наданим на виконання ухвали суду від 07 жовтня 2021 року, підпис від імені ОСОБА_2 у графі «19.2 ПОРУЧИТЕЛЬ» в оригіналі договору поруки від 08 серпня 2008 року № MKH7GA виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 не підписувала договір поруки від 08 серпня 2008 року, а отже, цей договір є неукладеним, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 травня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2022 року у частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 24 109,66 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, яка виникла на підставі кредитного договору від 08 серпня 2008 року MKH7GA, є безпідставною, оскільки у лютому 2012 року банк вже реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості, звернувшись до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк»), ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2008 року

№ MKH7GA. Заочним рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі № 0417/2990/2012, що набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 775 769,04 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк»,

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

У цій справі банк повторно просив стягнути з ОСОБА_1 , як позичальника, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47 796,17 доларів США, проте такі вимоги є безпідставними, оскільки вказану заборгованість вже стягнуто на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у справі № 0417/2990/2012 було ухвалено судове між іншими сторонами та за іншими позовними вимогами.

Оскільки, апеляційним судом у задоволенні позовних вимог банку

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовлено за їх безпідставністю, тому позовна давність не застосовується.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 308/414/20 з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У липні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі доводів та доказів, на які посилалася ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, у тому числі вона вказувала лише на пропуск банком строку позовної давності, а про наявність заочного рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі № 0417/2990/2012 не було відомо суду першої інстанції, а ОСОБА_1 не посилалася на нього в апеляційній скарзі, тому апеляційний суд безпідставно прийняв новий доказ без будь-якого мотивування, урахував його під час розгляду апеляційної скарги та помилково скасував законне рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції формально послався на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі

№ 0417/2990/2012, проте не врахував, що вказаним заочним рішенням

з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 775 769,04 грн, а у цій справі банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі

47 796,17 доларів США. Отже, стягнення судом заборгованості у валюті кредиту та повернення коштів боржником на виконання відповідного рішення суду саме у доларах США буде належним виконанням зобов`язання позичальника.

Доводи особи, яка подала відзив

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що заборгованість за кредитним договором вже була стягнута з ОСОБА_1 на користь банку заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі

№ 0417/2990/2012, тому відсутні правові підстави для повторного стягнення такої заборгованості з ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судом установлено, що 08 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір MKH7GA, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 58 331,97 доларів США, зі сплатою 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 серпня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки

від 08 серпня 2008 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 07 березня 2012 року у справі № 0417/2990/2012, що набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 775 769,04 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн (а.с. 83, т. 3).

При розгляді справи № 0417/2990/2012 судом установлено, що у зв`язку

з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору

від 08 серпня 2008 року № MKH7GA заборгованість за цим договором станом на 09 грудня 2011 року становить 98 344,06 доларів США, з яких:

47 526,84 доларів США - заборгованість за кредитом; 21 137,63 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 647,17 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 20 319,57 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 4 681,56 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон

або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад»

ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що

АТ КБ «ПриватБанк» вже використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, а саме заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня

2012 року у справі № 0417/2990/2012, що набрало законної сили, задоволено позов банку про стягнення, у тому числі з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № MKH7GA, яка виникла станом на 09 грудня 2011 року.

Тобто банк визначився із розміром кредитної заборгованості (станом на 09 грудня 2011 року), який не підлягає перерахунку.

Отже, вищевказаними діями банк, як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився суд при розгляді справи № 0417/2990/2012, який задовольнив у повному обсязі позовні вимоги

АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором сума боргу указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, вимог згідно зі статтею 625 ЦК України банк до позичальника

не заявляв.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд вийшов за межі доводів та доказів на які посилалася ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги,

у тому числі вона вказувала лише на пропущення банком строку позовної давності, а про наявність заочного рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі № 0417/2990/2012 не зазначала, на увагу не заслугою, оскільки таке рішення суду зобов`язаний був надати суду саме позивач. Крім того, згідно з положеннями частини першої

статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Посилання касаційної скарги на те, що заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі № 0417/2990/2012 з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 775 769,04 грн,

а у цій справі банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 47 796,17 доларів США, на увагу не заслуговують, оскільки вказаним заочним рішенням суду було у повному обсязі задоволено саме позовні вимоги

АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі стягнуто заборгованість за тілом кредиту. Зміна валюти у позові не означає наявність підстав для нарахування нової кредитної заборгованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник