ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 495/9130/16-ц

провадження № 61-13064св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - виконуючий обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Затоківська селищна рада, ОСОБА_1 ,

третя особа - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року в складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року виконуючий обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 та просив: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2686 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0, 0930 га, кадастровий номер :02:012:0177 для індивідуального дачного будівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 »; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2015 року № 32216710 щодо земельної ділянки площею 0, 0930 га, кадастровий номер :02:012:0177, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначав, що між Департаментом державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та Затоківською селищною радою 12 жовтня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для розміщення готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строком на 25 років.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0930 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0177), із земель, наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2686 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва.

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 0,0930 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 січня 2015 року № 18617888.

Розпорядження земельною ділянкою здійснено з порушенням законодавства, оскільки земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 ЗК України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території. Порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0930 га.

Чинним законодавством України не визначено суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду з позовами, у зв`язку з чим прокурор самостійно виступає у якості позивача у цій справі.

Короткий зміст судових рішень в справі

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2685 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0, 0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32216710 щодо земельної ділянки площею 0, 093 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0177).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка перебувала у користуванні Департаменту державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, є землею рекреаційного призначення та підлягала використанню для розміщення готельного комплексу. Таким чином, після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада не могла передати її у власність для здійснення індивідуального дачного будівництва.

Оскільки рішення щодо зміни виду використання спірної земельної ділянки уповноважений орган не приймав та відповідна землевпорядна документація не розроблялась, внаслідок чого фактично на підставі оскаржуваного рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2685 допущена незаконна зміна використання спірної земельної ділянки, наявні підстави для задоволення позову.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року скасовано заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка площею 0,0930 га, кадастровий номер :02:012:0177, передана рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2686 у приватну власність ОСОБА_1 , є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для індивідуального дачного будівництва», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, входить у вид 07.03 «Для індивідуального дачного будівництва».

В даному випадку зміна цільового призначення землі не відбулася, змінився вид використання землі в межах однієї категорії землі, що не вимагало розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження.

Затоківська селищна рада як власник спірної земельної ділянки мала право визначати вид її використання в межах категорії «землі рекреаційного призначення».

Прийняття Затоківською селищною радою рішення від 29 грудня 2014 року № 2686, яким передано у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку відповідало як документації із землеустрою, так і містобудівній документації.

Вимоги прокурора про визнання незаконним рішення міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2022 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі № 924/1220/17, від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі № 366/2648/16-ц, від 16 жовтня 2019 року в справі № 365/65/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 18 травня 2020 року в справі № 381/3165/17, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 17 червня 2020 року в справі № 395/746/17, від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 07 квітня 2021 року в справі № 912/2518/19, від 10 листопада 2021 року в справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року в справі № 495/1494/18, від 20 липня 2022 року в справі № 910/5201/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

При винесенні Затоківською селищною радою оспорюваного рішення було сформовано нову земельну ділянку з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням, тому для правомірного набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку вимагалося виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення.

Дачні будинки є об`єктами житлової нерухомості, мають свої будівельно-технічні особливості, які відокремлюють їх від інших об`єктів рекреаційного будівництва.

Спірна земельна ділянка як складова частина земельної ділянки площею 1, 5244 га, наданої раніше в користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, відповідно до Генерального плану смт Затока відноситься до земель з цільовим призначенням «для будівництва та експлуатації об`єктів рекреаційного призначення».

Прокурор не є власником спірної земельної ділянки, вона не вибувала з володіння територіальної громади в особі селищної ради поза її волею, оскільки існує рішення уповноваженого державою органу на розпорядження землею, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статей 387, 388 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

10 лютого 2023року справа № 495/9130/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 12 жовтня 2004 року Затоківська селищна рада уклала з Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України договір оренди земельної ділянки площею 1,5244 га за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський курортний район, на двадцять п`ять років для розміщення готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Договір оренди посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л. С. та зареєстрований в реєстрі за №4-4059.

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта оренди від 20 листопада 2014 року, складеного Затоківською селищною радою як орендодавцем та Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України як орендарем, на підставі рішення Затоківської селищної ради від 22 вересня 2014 року № 2189 орендар повернув орендодавцю, а орендодавець прийняв земельну ділянку загальною площею 1,5244 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери: :02:012:0017, :02:012:0016, :02:012:0015).

23 грудня 2014 року Відділом Держземагенства у м. Білгород-Дністровський здійснено в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 грудня 2014 року № 2686 передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18 травня 2016 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0177 зареєстровано за ОСОБА_1 14 січня 2015 року.

В подальшому право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 345.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України при зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Статтею 50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належатьземлі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Статтею 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

У відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, до земель рекреаційного призначення (секція Е розділ 07) належать земельні ділянки: 07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; 07.02 - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту; 07.03 - для індивідуального дачного будівництва; 07.04 - для колективного дачного будівництва; 07.05 - для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Земельним законодавством встановлено, що з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19.

Зміна виду використання земельної ділянки з виду «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.01) на вид використання «для індивідуального дачного будівництва» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), тому відсутні підстави стверджувати про незаконність зміни цільового виду використання спірної земельної ділянки.

Позовна заява у цій справі подана прокурором у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, зокрема для індивідуального дачного будівництва, визначений статтею 118 ЗК України.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у розмірі не більше 0,10 гектара.

Згідно з частинами першою та другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як встановлено судом першої інстанції, земельна ділянка загальною площею 1,5244 га (кадастрові номери :02:012:0015, :02:012:0016, :02:012:0017), що перебувала в оренді Департаменту ДАІ МВС України, є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для розміщення готельного комплексу «Стрела»», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.01 «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення».

Затоківська селищна рада як власник земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0177 мала право визначати вид її використання в межах категорії земель рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки була виділена земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0177. Після цього ця сформована та зареєстрована земельна ділянка була передана ОСОБА_1 у власність.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором порушень вимог земельного законодавства під час прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення від 29 грудня 2014 року № 2868, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, площею 0, 0930 га.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Помилкове зазначення судом апеляційної інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко