Справа № 646/1225/23
№ провадження 2/646/1026/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2023 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Соболь Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги від 14.03.2023, діє адвокат Нелюба С.А., звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні і розпорядженні 1/4 квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у цю квартиру.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.11.1997 належить 1/4 квартири АДРЕСА_1 , іншої співвласницею 3/4 квартири є ОСОБА_2 .
Протягом тривалого часу ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачці у вільному користуванні квартирою, оскільки фактично ОСОБА_1 не має до неї доступу через відсутність ключів. У зв`язку з неможливістю фактичного користування квартирою, позивач у жовтні 2021 році мала намір продати квартиру, про що направляла відповідачці повідомлення, у якому крім іншого просила виготовити дублікат ключів та надати доступ до помешкання.
Після початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, позивач вимушена була відмовитися від своїх планів щодо продажу своєї частки у квартирі, однак відповідач продовжує чинити їй перешкоди у користуванні квартирою. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просить вселити її квартири та стягнути з відповідачки на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн.
Ухвалою суду від 04.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.05.2023 в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України вирішено провести заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
Також суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 04.04.2023 відповідачці роз`яснювалося право подати відзив, у якому вона повинна викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, не зважаючи на особисте отримання копії цієї ухвали, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків та вивчивши письмові докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.11.1997 державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 8-4695 та свідоцтва про шлюб, яким підтверджено зміну прізвища, встановлено, що квартири АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі договору дарування від 18.06.1999 та договору купівлі-продажу частини квартири від 15.05.2003 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_1 , належить 3/4 квартири АДРЕСА_1 .
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Актом про фактичне проживання, складеного за участю відповідача ОСОБА_2 , підтверджено, що за адресою : АДРЕСА_2 , фактично проживають ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 .
Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які знають сім`ю позивачки від її народження, у судовому засіданні пояснили, що позивач ОСОБА_8 /до шлюбу ОСОБА_9 / ОСОБА_10 разом зі своїми батьками проживала у належній бабусі позивачки частці квартири АДРЕСА_1 . Після смерті батька позивачки, ОСОБА_11 , у 1991 році бабуся ОСОБА_12 вигнала невістку з дітьми з квартири. Після смерті бабусі у 1997 році позивач, будучи неповнолітньою, успадкувала 1/4 частку квартири, однак фактичного доступу до квартири вона не має до теперішнього часу, оскільки їй перешкоджає ОСОБА_13 , якій належить інша частина квартири. Підтвердили, що вони разом з позивачкою неодноразово намагалися поспілкуватися з відповідачкою та потрапити до квартири, однак та не бажає навіть спілкувати з цього приводу та не допускає ОСОБА_1 до квартири, вимагаючи лише плату за комунальні послуги, як із співвласниці.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житловим приміщенням допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав.
Наведений прринцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджавовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопа
, закріплено патися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З наданих суду доказів вбачається, що відповідачка чинить позивачці перешкоди у доступі до належної їй частини квартири та у користуванні нею, чим порушує охоронювані законом права останньої.
Отже, позивач, як співвласник частини квартири має право вимагати від відповідача, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, у тому числі шляхом вселення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1073 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 90, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 7, 150 Житлового кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, користуванні і розпорядженні частини квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення її у цю квартиру.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073, 00грн
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15.05.2023.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 .

Головуючий : І.М.Демченко