справа № 940/680/22
провадження № 22-ц/824/6706/2023
головуючий у суді І інстанції Мандзюк С.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тетіївська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Тетіївська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому просила витребувати до підготовчого засідання суду у державного нотаріуса Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. завірену копію спадкової справи № 141/2021 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити додатковий строк терміном в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 28 серпня 2019 року (№587) до Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. після смерті ОСОБА_3 , визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповів позивачці.

Позивачка вказала, що у зв`язку з несприятливими сімейними обставинами, а саме із загостренням хвороби сина ОСОБА_4 витрачала час і значні кошти на його догляд, обстеження, лікування, пропустила передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім того, діяли карантинні обмеження, надалі введення воєнного стану в Україні, що також вплинуло на пропущення строку для прийняття спадщини, оскільки робота державних установ була обмежена.

Ці обставини у сукупності позивачка вважала поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тетіївська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути судові витрати з відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 21), після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. 28 серпня 2019 року, зареєстровано в реєстрі за № 587, згідно якого належну йому квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вищевказаному заповіті єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 .

Зазначає, що 1 жовтня 2021 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори щодо подання заяви на прийняття спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Васалатьєвою О.А., приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області 28 серпня 2019 року, Р.№587, після смерті ОСОБА_5 . Таким чином, пропуск строку спадкоємцем ОСОБА_1 строку для вступу у спадщину склав лише 28 днів, на переконання сторони позивача.

Вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №190/106/18 відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також посилається на те, що аналогічні за змістом висновки викладенні у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Відповідач та третя особа у визначений законом строк не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адресу (а.с. 245-246).

На підставі ст. 372 ЦПК України апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явилася.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 21).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя 28 серпня 2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., який зареєстровано в реєстрі за № 587, згідно якого належну спадкодавцю квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 22).

1 жовтня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори щодо подання заяви на прийняття спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Васалатьєвою О.А., приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області 28 серпня 2019 року, Р. № 587, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний нотаріус Тетіївської державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. надала ОСОБА_1 письмове роз`яснення по спадковому праву, у якому зазначила, що оскільки ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в нотаріальну контору в установлений законом строк не подала та на момент його смерті зареєстрована за адресою померлого не була, тому пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України запропоновано ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно повідомила, що станом на 1 жовтня 2021 року Тетіївською районною державною нотаріальною конторою Київської області відкрита спадкова справа № 141/2021 після смерті ОСОБА_3 (а. с. 23).

Згідно з копією спадкової справи № 141/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк прийняла його дочка ОСОБА_2 , яка 6 травня 2021 року подала до Тетіївської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 45-51).

Як підстави пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка вказувала, що шестимісячний строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин, оскільки хворіла на COVID-19 та інші хронічні хвороби, погано себе почувала, їй потрібно було купувати ліки, утримувати двох неповнолітніх доньок та сина з інвалідністю, які також хворіли та потребували догляду. Фактично з березня місяця по липень 2021 року вся сім`я перебувала на карантині та лікувалась, а грошей катастрофічно не вистачало.

Також позивачка повідомила, що знала про необхідність подачі заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, однак не зробила цього у тому числі з тих причин, що нотаріальна контора фактично не працювала, прийом громадян не здійснювався, а її відвідування нотаріальної контори та дзвінки за номерами телефонів нотаріальної контори були марними.

У суді першої інстанції представник позивачки адвокат Винниченко С.В. також зазначав, що Київська область навесні та влітку 2021 року перебувала у червоній зоні через епідемію CОVID-19, що також перешкодило позивачці подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк.

У ході судового розгляду судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який повідомив, що є сином позивачки, має інвалідність 2 групи, у зв`язку з отриманою травмою у 2017 році щороку періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, потребує догляду та харчування. З березня місяця по вересень 2021 року він, позивачка та інші члени сім`ї перебували на карантині, лікувалися, виконували вимоги у зв`язку з карантинними обмеженнями. Крім того, зазначав, що йому було відомо про наявність заповіту на користь матері. Також зауважив, що він ходив до РАЦСу і нотаріальної контори, але прийому не було у зв`язку з карантином, крім того особисто телефонував до нотаріальної контори, щоб матір подала заяву для прийняття спадщини, однак на дзвінки ніхто не відповідав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачка не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилалась ОСОБА_1 як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції визнав не поважними причинами пропуску вказаного строку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Судова практика щодо питань встановлення поважних причин для поновлення строку для прийняття спадщини є усталеною, аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо відсутності поважних причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Так, звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини надала суду першої інстанції медичну документацію щодо її лікування та перебування на лікуванні її дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (а.с. 10-13, 37-39).

Із копії довідки, виданої 13 липня 2022 року за № 10 комунальним некомерційним підприємством «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення з 20 липня 2021 року по 30 липня 2021 року, тобто 10 календарних днів (а.с. 10).

Згідно з копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 17 березня 2021 року по 22 лютого 2022 року, ОСОБА_4 зверталась до лікаря 17 березня 2021 року з причин ГРВІ, 19 травня 2021 року направлена на консультацію (запис не розбірливий) та 18 серпня 2021 року - медичний огляд (а.с. 12).

Згідно з копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 17 березня 2021 року по 22 лютого 2022 року ОСОБА_4 зверталась до лікаря 17 березня 2021 року з причин ГРВІ, 18 серпня 2021 року - медичний огляд (а.с. 13).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не належність як доказу, що містить інформацію щодо предмета доказування, виданої комунальним некомерційним підприємством Володарської селищної ради «Володарська лікарня» 19 липня 2022 року довідки № 1257 щодо перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 з 23 листопада 2021 року по 7 грудня 2021 року (а.с. 7), та виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 49537, видану КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» щодо перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на лікуванні з 5 березня 2018 року по 16 березня 2018 року (а.с. 38), оскільки період даного лікування виходить за межі періоду прийняття спадщини, а саме від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку (з 3 березня 2021 року по 3 вересня 2021 року).

Також, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, як доказ протокол випробувань № 22050382 від 1 лютого 2022 року хворої ОСОБА_8 (а.с. 11), оскільки він також не стосується періоду прийняття спадщини.

Є необґрунтованими доводи позивачки щодо тяжкого її стану здоров`я, що перешкоджало вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки надана нею виписка із її медичної карти підтверджує лише наявність діагнозів позивачки, проте лікувальні рекомендації у ній відсутні, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції (а.с. 38), а відтак указані докази не свідчать, що позивачка не мала можливості за добросовісного та розумного виконання своїх цивільних прав і обов`язків подати заяву про прийняття спадщини.

Матеріали справи не містять доказів щодо перебування позивачки протягом усього строку для прийняття спадщини у такому хворобливому чи іншому стані, який би перешкоджав їй звернутися до нотаріуса.

Таким чином, позивачка не надала будь-яких доказів про наявність існування у період із 3 березня 2021 року по 3 вересня 2021 року об`єктивних причин, які б безумовно унеможливлювали вчинення нею дій по прийняттю спадщини і такі у справі відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що карантин обмежив дії позивачки на вчасне подання заяви про прийняття спадщини, оскільки доказів у підтвердження таких обставин не надано. Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 , яка є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 , без будь-яких перешкод було подано відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори 6 травня 2021 року.

Крім того, судом першої інстанції в ході судового засідання було встановлено та не спростовано позивачкою, що будинок, у якому проживає позивачка за адресою: АДРЕСА_2 та Тетіївська районна державна нотаріальна контора за адресою: м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 9-б, фактично є сусідніми будинками, що близько знаходяться один від одного.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що незалежно від встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, позивачка ОСОБА_1 не була позбавлена можливості направити заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку відповідно до пункту 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 не надала безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, триваючих істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм процесуального права, апеляційним судом таких підстав теж не встановлено.

Так, у суді першої інстанції стороною позивача було заявлено відвід, у задоволенні якого суддею Тетіївського районного суду Київської області було відмовлено.

Колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави, які заявлені у відводі сторони позивача, не були підтверджені документально. Усі доводи щодо неупередженості судді, а саме зацікавленості у результаті розгляду справи на користь відповідачки у цій справі, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони позивача та на поясненнях, якій стали відомі позивачці із пояснень іншої неустановленої особи, у підтвердження яких доказів не надано.

Колегія апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, що сумнів у неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно до зміни його складу.

Також апеляційним судом було встановлено, що розгляд суддею суду першої інстанції відводу було здійснено з дотриманням порядку ч. 5 ст. 40 ЦПК України, оскільки на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, тому вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частини третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба