ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 636/4680/21

провадження № 22ц/818/2090/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області,

третя особа - Державна казначейська служба України

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 серпня 2023 року в складі судді Золотоверхої О.О.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2021 року близько 10-20 годин він перебував за кермом свого автомобіля марки «УАЗ 3151», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та його зупинили працівники Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на території військового містечка Клугино - Башкирівка у місті Чугуєві, які, не представившись, почали вимагати документи на автомобіль. В подальшому наголосили, що зупинили його на тій підставі, що згідно з базою даних Національної поліції України, його автомобіль не має полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що він відповів, що він є учасником бойових дій і на цій підставі звільнений від оформлення вказаного полісу.

Зазначив, що на питання, в чому саме причина зупинки транспортного засобу, працівники поліції не надали жодної обґрунтованої відповіді, вимагаючи при цьому документи на автомобіль та права водія, а потім почали складати стосовно нього адміністративний матеріал за відсутність страхового полісу, документів на автомобіль та прав водія. Однак, перед складанням матеріалу він надав представникам поліції документи на автомобіль, права водія та посвідчення учасника бойових дій. Проте, працівники поліції все одно винесли стосовно нього постанову серії БАА №834050 за частиною 1 статті 126 КУпАП, копію якої йому не вручили.

Вказав, що він звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування вищевказаної постанови, який Чугуївським міським судом Харківської області було задоволено. Постанову скасовано, а провадження у справі закрито на підставі частини 1 статті 247 КУпАП.

Зазначив, що після скасування судом постанови, працівниками поліції її скеровано на примусове виконання до виконавчої служби, відкрито виконавче провадження та накладено арешт на його майно.

Посилався на те, що вказані події викликали погіршення його здоров`я, внаслідок чого він майже 16 днів перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Харківська обласна клінічна лікарня», де витратив на своє лікування 1 450,00 грн.

Вважав, що йому спричинено моральну шкоду. Згідно висновку експертного психологічного дослідження № 17372 від 16 травня 2023 року, виконаного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», розмір грошової компенсації за завдані йому страждання можуть становити 18 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, що діє на момент винесення відповідного рішення суду, яка наразі складає 117 000,00 грн.

Просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на його користь матеріальний збиток в розмірі 1 450,00 грн, моральну шкоду в розмірі 117 000,00 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 117 000,00 грн, заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 878,50 грн, заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; стягнуто з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 1 719,30 грн, витрати на правову допомогу у сумі 3 630,00 грн, витрати на залучення експерта у сумі 7 207,70 грн; у задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Головне управління Національної поліції в Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Суд першої інстанції не врахував того, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Майнова компенсація потерпілій особі має бути пропорційною завданій шкоді, яка у даному випадку має мінімально можливий в таких випадках розмір. Зазначив, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не підтверджує порушення його прав. На сьогоднішній день відсутні будь-які рішення суду, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб поліції, в діях поліції відсутня вина. Вказав, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на дії відповідача та завданням моральної шкоди. Не наведено належних, допустимих та достовірних доказів факту наявності такої шкоди, її розміру, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції, які діяли в рамках чинного законодавства та моральною шкодою, на яку він вказує. Посилався на те, що позивачем не доведено, що госпіталізація до кардіологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Харківська обласна клінічна лікарня» відбулась у зв`язку зі складанням відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення, а не внаслідок вже існуючої хвороби, з якою останній неодноразово проходив лікування в стаціонарному відділенні як в 2018 році, так і в 2019 році. Погіршення стану позивача сталося протягом тижня після винесення постанови, а діагнози, зазначені у виписці з лікарні співпадають з тими, які зазначені у копіях виписок за 2018 та 2019 роки. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що договір про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та позивачем лише на надання правової допомоги в адміністративній справі № 636/400/21, а тому його дія не розповсюджується на відносини щодо представництва інтересів у даній цивільній справі.

20 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала апеляційну скаргу обґрунтованою. При цьому зазначила, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Вважала, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення не є доказом заподіяння моральної шкоди та підставою для стягнення коштів. Зазначила, що висновок експерта може вважатись доказом, якщо була призначена експертиза під час судового розгляду або в процесі підготовки до нього. Посилалася на те, що судом здійснено розподіл судових витрат між сторонами. Натомість без жодної правової підстави суд першої інстанції вирішив компенсувати судові витрати за рахунок Держави в особі третьої особи шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

30 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою, та як доводи відзиву виклав доводи позову. При цьому зазначив, що укладений договір на надання правової допомоги з адвокатом Саєнком М.В. не припинявся та діяв увесь цей час.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2021 року відносно ОСОБА_1 працівниками Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП серії БАА № 834050.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2021 року у справі № 636/400/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову від 24 січня 2021 року серії БАА № 834050 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП як таку, що складена з грубим порушенням чинного законодавства України (а.с.14-18 том 1).

Постанова набрала законної сили 28 травня 2021 року.

Як вбачається з відповіді Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 14.15-35/27367 від 18 серпня 2021 року, за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень постанова № 834050 від 24 січня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850,00 грн зареєстрована за вх. № 9870 від 26 липня 2021 року. 29 липня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 66282618, а 10 серпня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника. 11 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66282618 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) (а.с.19 том 1).

Згідно з копії виписки № 2.42 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Харківська обласна клінічна лікарня» з 29 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року з діагнозом гіпертонічна хвороба 11ст., 3 ст. гіпертрофія міокарду лівого шлуночку, гіпертонічний криз (29.01.2021). СН1ст. дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія 1ст з лікворної-венозної дистензією, ВСД пароксизмами (за анамнезом), астенічним синдромом. НЕРХ. Хронічний гастродуоденіт, загострення. Дуодено-гастральний рефлюкс. Аутоімунний тиреоїдит 11ст з вузлоутворенням, еутиреоз. Рекомендації, зокрема: ко-амлеса, роксера, панангін, нообут, квайт (а.с.32-35 том 1).

Як вбачається з копій виписок № 2.249 від 29 травня 2018 року та № 2.407 від 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у 2018 та 2019 роках зі схожим діагнозом (а.с.24-31 том 1).

Матеріали справи містять копії чеків, на підставі яких придбано наступне: 29 січня 2021 року шприц 9,40 грн; 02 лютого 2021 року пертусин сироп 33,50 грн, лор тотал мед та лимон 78,00 грн, а всього 111,50 грн; 02 лютого 2021 року нообут 72,50 грн, нольпаза 97,60 грн, ітомед табл. промед 122,40 грн, а всього 292,50 грн; 08 лютого 2021 року глюкозо-толерантний тест 40,60 грн; 29 січня 2021 року - ліпідограма 162,00 грн, електроліти крові - 99,00 грн, комплекс sars-cov - 2 450,00 грн, взяття венозної крові - 20,00 грн (10х2), а всього 731,00 грн; 02 лютого 2021 року піпетка 25,00 грн.

Також ОСОБА_1 29 січня 2021 року сплатив два благодійних внески на суми 35,00 грн та 195,00 грн (а.с.36 том 1).

Як вбачається з висновку експерта № 17372 за результатами проведення експертного психологічного дослідження за матеріалами адміністративної справи № 636/400/21, складеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» 16 травня 2023 року, ситуація, що досліджується за справою, була для ОСОБА_1 психотравмувальною. ОСОБА_1 внаслідок досліджувальної ситуації завдані страждання (моральна шкода) з психологічної точки зору. В межах наданих на дослідження матеріалів можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання ОСОБА_1 може становити 18 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, що діє на момент винесення відповідного рішення суду (а.с.149-160 том 1).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) міститься висновок про те, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Такий правовий висновок також викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, а також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 554/3237/18 (провадження № 61-3947св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 752/20921/16-ц (провадження № 61-16551св18).

У пункті 32 постанови від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що […застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування].

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 вказала, що […необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою].

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що 24 січня 2021 року відносно ОСОБА_1 працівниками Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП серії БАА № 834050, яка постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2021 року у справі № 636/400/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 скасована як така, що складена з грубим порушенням чинного законодавства України. Постанова набрала законної сили 28 травня 2021 року.

Проте, в подальшому вказану вище постанову серії БАА № 834050 від 24 січня 2021 року пред`явлено до примусового виконання. 29 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66282618. 10 серпня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника. 11 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66282618 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню).

Таким чином, моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через ухвалення незаконного рішення працівником поліції. Позивач був змушений докладати зусилля для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про скасування неправомірного рішення. При цьому позивач відчував себе морально подавленим через відкриття виконавчого провадження на виконання неправомірного рішення. Він докладав додаткові зусилля для закриття такого провадження, скасування заходів примусового виконання рішення, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання.

Разом з тим розмір моральної шкоди, в 117 000,00 грн, заявлений позивачем у позові з урахуванням встановлених обставин, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості.

З цих же підстав колегія судів не приймає до уваги визначений розмір грошової компенсації у висновку експерта № 17372 за результатами проведення експертного психологічного дослідження за матеріалами адміністративної справи № 636/400/21, складеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» 16 травня 2023 року. У зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення витрат в розмірі 7 207,70 грн на проведення вказаної експертизи на користь позивача.

При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у сумі 1 000,00 грн, як такій, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку в розмірі 1 450,00 грн, то вона не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між протиправним діянням відповідача щодо складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії БАА № 834050 від 24 січня 2021 року та проходженням стаціонарного лікування ОСОБА_1 в Комунальному некомерційному підприємстві «Харківська обласна клінічна лікарня» з 29 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року, а додана до позовної заяви виписка № 2.42 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 лютого 2021 року не може слугувати належним та переконливим доказом на підтвердження цього.

Крім того, діагноз ОСОБА_1 , що вказаний у виписці № 2.42 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 лютого 2021 року, співпадає із діагнозами, вказаними у виписках № 2.249 від 29 травня 2018 року та № 2.407 від 16 серпня 2019 року.

При цьому, з наданих квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 також сплачував благодійні внески на загальну суму 230,00 грн, які не підлягають стягненню, оскільки ці кошти не належать ані до процесуальних витрат, ані до шкоди, завданої потерпілому внаслідок правопорушення (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 403/329/17 (провадження № 51-3811км18), від 08 червня 2021 року у справі № 127/30388/19 (провадження № 51-6307км20).

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року, укладеного між адвокатом Саєнком М.В. та ОСОБА_1 , адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу замовнику при розгляді в суді адміністративної справи за постановою серії БАА № 834050 від 24 січня 2021 року за частиною 1 статті 126 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також з інших питань, що виникають із адміністративних матеріалів вказаної справи з метою захисту прав та обов`язків замовника, а замовник зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг. Сума коштів оговорена між сторонами та визначається актом виконаних робіт.

19 травня 2021 року адвокатом Саєнком М.В. та Шульгою В.П. складено акт виконаних робіт № 1, за яким адвокат виконав наступну роботу: ознайомився із адміністративною постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 24 січня 2012 року серії БАА № 834050 за частиною 1 статті 126 КУпАП; готував скаргу та інші документи до Чугуївського відділу поліції Головного управління в Харківській області з метою досудового урегулювання спору, 1 година праці = 500,00 грн; всього затрачено 2 години, загальна сума склала 1000,00 грн; вивчав адміністративне законодавство (КУпАП, Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, судову практику за статтею 126 КУпАП, готував позовну заяву та виступ (судову промову), 1 година праці = 500,00 грн, всього затрачено 4 години, загальна сума склала 2 000,00 грн; підготував письмові пояснення, заяву та клопотання про долучення доказів до справи, 1 година праці = 500,00 грн, всього затрачено 2 години, загальна сума склала 1 000,00 грн. В період дії договору про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року адвокатом затрачено 8 годин часу всього на 4 000,00 грн, які мають бути сплачені ОСОБА_1 .

Зі змісту постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 18 травня 2021 року у справі № 636/400/21 вбачається, що адміністративний позов ОСОБА_1 розглянуто судом в порядку адміністративного судочинства та застосовано норми КАС України.

Частиною 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана ОСОБА_1 адвокатом Саєнком М.В. в адміністративній справі № 636/400/21, згідно з актом виконаних робіт № 1 від 19 травня 2021 року на загальну суму 4 000,00 грн не підлягають розгляду в даній цивільній справі, а мають бути подані у справі № 636/400/21, тому підстав для їх задоволення немає.

Проте, 21 червня 2023 року адвокатом Саєнком М.В. та Шульгою В.П. складено акт виконаних робіт № 2, за яким адвокат виконав наступну роботу: підготував позовну заяву до суду, зміни до позовної заяви в порядку вимог статті 49 ЦПК України, клопотання в порядку вимог статті 43 ЦПК України, 1 година праці = 500,00 грн, всього затрачено 4 години, загальна сума склала 2 000,00 грн. В період надання правової допомоги у справі № 636/4680/21 за договором від 29 січня 2021 року адвокатом затрачено 4 години часу всього на 2 000,00 грн, які мають бути сплачені ОСОБА_1 .

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Матеріали справи свідчать про те, що в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Саєнко М.В., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року, ордеру серії ХВ № 1920/79 від 13 грудня 2012 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 002297 від 26 грудня 2018 року.

Адвокатом Саєнком М.В. підготовлено позовну заяву, заяву про відкладення підготовчого судового засідання, дві заяви про уточнення позовних вимог, клопотання про призначення судово-медичної експертизи, клопотання про витребування доказів, два клопотання про долучення доказів.

У всі судові засідання, які призначалися у даній справі в суді першої інстанції, учасники справи не з`являлися.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Доводи Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що договір про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та позивачем лише на надання правової допомоги в адміністративній справі № 636/400/21, а тому його дія не розповсюджується на відносини щодо представництва інтересів у даній цивільній справі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на предмет договору про надання правової допомоги від 29 січня 2021 року (пункт 1 договору).

Що стосується стягнення судових витрат слід зазначити наступне.

Як вбачається з змісту судового рішення судом першої інстанції стягнуто судові витрати з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України.

Проте, відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідачем у даній справі є Головне управління Національної поліції в Харківській області, тому саме з нього необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкт його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте, суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та помилково зазначив у резолютивній частині рішення про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкт його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 757/45290/21-ц (провадження № 61-11090св22).

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на 0,84%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 19,07 грн підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено частково на 99,16%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 409,46 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області підлягає стягненню 1 390,39 грн (1409,46 грн - 19,07 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області 1 390,39 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.