Справа № 308/9758/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі якої діє представник адвокат Сочка Віталій Іванович до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 09.05.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.05.2023 року.
Позивач ОСОБА_1 , в особі якого діє представник адвокат Сочка Віталій Іванович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна в натурі.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказану позовну заяву залишено без руху.
01.08.2021 від представника позивача по справі адвоката СочкаВ.І., надійшла заява про усунення недоліків, разом із позовною заявою про поділ майна в натурі (в новій редакції)
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2022 року у вказаній справі відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі якого діє представник адвокат Сочка Віталій Іванович до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
При цьому у позовній заяві вказано на те, що згідно з технічним паспортом на вищенаведений житловий будинок з надвірними спорудами, увесь об`єкт нерухомого майна складається з будинку житлового типу літ. А загальною площею 90,5 кв.м., в т.ч. 2 житлових кімнат площею 22,2 кв. м. та 22,3 кв.м., коридора -15,2 кв.м., кухня 18,7 кв.м. (за фактичним використанням житлова кімната), комори 6,0 кв. м. та ванної 6,2 кв. м. та надвірних споруд, а саме: літ. В сарай; літ. Г вбиральня; літ. Д літня кухня; літ. Е сарай; № 1-4, І споруди.
Відповідно до інформаційної довідки від 05.10.2020 року за № 231124578, інша частка у розмірі 1/2 належить ОСОБА_3 .
У позовній заяві вказано на те, що між Позивачем та Відповідачем виник спір з приводу користування і володіння будинком, домовленості про поділ в натурі будинку між Позивачем та Відповідачами не досягнуто, у зв`язку з чим Позивач змушений звернутися з цим позовом до суду.
При обґрунтування позовної заяви представник позивача посилається на ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 183, 319, 355, ч.1 ст. 356, 358, 364, ч.1 ч.3 ст. 367 Цивільного кодексу України, ст. 1 Першого протоколу, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, п.7, абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».
У позовній заяві вказано на те, що за заявою Позивача від 08.07.2022 року судовим експертом Павличем О.В. було проведено будівельно - технічне та оціночно-будівельне дослідження щодо наявності технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва поділу в натурі житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 в частках по 1/2, якщо такий варіант технічно можливий то які є варіанти такого розподілу та яка сума компенсації буде встановлена у випадку відхилення від ідеальних часток.
Так, у Висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 08.07.2022 року №Д0018/2022 року зазначено, що, оскільки загальна площа будинку складає 90,25 кв.м., а досліджується розподіл будинку по 1/2, то провести розподіл можливо лише із відхиленням від ідеальних часток. Експертом пропонується наступний варіант розподілу будинку:
Співвласнику №1 пропонується виділити: поз.1 коридор площею 6,7 кв.м; поз.4 ванна 6,2 кв.м. за фактичним використанням комора, сантехнічні прилади відсутні; 5 житлова - 20,1 кв.м.; 6 житлова 22,3 кв.м.; Всього 57,3 кв. м.
Співвласник АДРЕСА_3 отримає на 12,05 кв.м. (57,4-45,25=12,05 кв.м.) більше від ідеальної частки ніж Співвласник № 2
Співвласнику №1 пропонуються виділити наступні надвірні споруди: літ. В сарай; частину літ. Е згідно існуючого входу.
Співвласнику № 2 пропонується виділити: 1- коридор - 8,5 кв. м.; 2- кухня 18,7 кв. м., за фактичним використанням житлова кімната; 3- комора- 6,0 кв.м.,пропонується переобладнати у ванну.
Всього 33,2 кв. АДРЕСА_4 отримає на 12,05 кв. м. (45,25- 33,2=12,05 кв.м.) менше від ідеальної частки ніж Співвласник № 1.
Співвласнику № 2 пропонується виділити наступні надвірні будівлі: літ. Д - літня кухня частину літ. Е згідно існуючого входу.
Вбиральня літ. Г та № 1-4, І споруди експерт пропонує залишити у спільному користуванні.
Як зазначено в позовній заяві, на підставі вищенаведеного варіанту поділу об`єкта нерухомого майна, що належить Сторонам на праві спільної часткової власності, Позивач вважає доцільним виділити їй частку Співвласника №2 за запропонованим експертом варіантом із присудженням Позивачці грошової компенсації за зменшення її частки у спільній власності.
Як зазначено у позовній заяві, відповідно до Висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 08.07.2022 року №Д0018/2022 року орієнтовна вартість будинковолодіння із заокругленням до цілих становить 1 213 633,00 гривні.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, разом із тим про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші).
З урахуванням зазначеного та розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.
На підставі ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.
Суд при цьому вважає за необхідне констатувати: відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень та пояснень з приводу предмету спору, в тому числі і щодо експертного висновку, чи будь-яких доказів суду не надав, ніяких клопотань не заявляв.
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами цивільного законодавства щодо права спільної часткової власності, виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179829040 від 05.09.2019 року за параметрами запиту ОСОБА_1 , їй на праві приватної спільної часткової власності належить житлового будинку, із належними до нього складовими частинами, що за адресою : АДРЕСА_2 .
Підставою для виникнення права власності зазначено: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2062. виданий 04.09.2019, видавник: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу. Копію свідоцтва, про право на спадщину за заповітом додано до матеріалів справи.
Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - №278693119 від 07.10.2021, за параметрами запиту: АДРЕСА_2 .
Об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості; Загальна площа (кв.м): 90.5, житлова площа (кв.м): 44.4, Опис: дві кімнати;
Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: житловий будинок, А,А' сарай,Б сарай,В вбиральня, Г, огорожа, 1-3, вимощення, І, літня кухня, Д сарай, Е.
Вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві приватної спільної часткової власності по ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, увесь об`єкт нерухомого майна складається з будинку житлового типу літ. А загальною площею 90,5 кв.м., в т.ч. 2 житлових кімнат площею 22,2 кв. м. та 22,3 кв.м., коридора -15,2 кв.м., кухня 18,7 кв.м. (за фактичним використанням житлова кімната), комори 6,0 кв. м. та ванної 6,2 кв. м. та надвірних споруд, а саме: літ. В сарай; літ. Г вбиральня; літ. Д літня кухня; літ. Е сарай; № 1-4, І споруди.
Згідно наведеного вище Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна,домоволодіння що заходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить по ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на праві приватної спільної часткової власності.
Частки сторін щодо вказаного житлового об`єкту права власності із надвірними спорудами, є рівними, тобто по 1/2 частки.
Згідно з частиною 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку встановленому законом і таке право підлягає державній реєстрації.
Єдиною відмінністю поділу об`єкта нерухомого майна в натурі від виділу з нього частки є наслідки до яких вони призводять. А саме у результаті поділу об`єкта нерухомого майна право спільної часткової власності на такий об`єкт припиняється для всіх співвласників. Це означає, що отримавши у натурі певну частину нерухомого майна кожен співвласник стає одноособовим власником своєї частини - самостійного об`єкта нерухомого майна. Що стосується виділу, то він припиняє права спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частину.
Тобто поділом є вихід з кола співвласників всіх суб`єктів права, а виділом лише одного співвласника зі складу трьох або більше співвласників.
Отже, поділ нерухомого майна в натурі та виділ частки у майні, яке перебуває у спільній частковій власності не є тотожними.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно з ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6- 12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників»
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється для всіх її учасників.
Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення є подільною (ч.1 ст.183 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст. 183 ЦК України).
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової або іншої матеріальної компенсації компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, які підтримав Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі 170/289/16-ц.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) .
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України в справі №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК (ст.ст.364,367 ЦПК України у чинній редакції), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).
У пункті 7 вищезазначеної постанови зазначено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЖК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).
Оскільки позивач є власником 1/2 частки зазначених об`єктів, то вона вправі ініціювати питання виділу належної їй частки зі спільного майна.
Матеріали справи містять ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 08.07.2022 року №Д0018/2022 року, що була проведена на замовлення позивача ОСОБА_1 .
На вирішення експерту поставлено питання: 1. «Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва поділити в натурі житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 в частках по якщо так то які варіанти такого розподілу та якою буде компенсація у випадку відхилення від ідеальних часток?».
У висновку вказано на, те що досліджується питання, чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва поділити в натурі житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 в частках по , якщо так то які варіанти такого розподілу та якою буде компенсація у випадку відхилення від ідеальних часток?
При цьому у висновку вказано на те, що:
«Оскільки загальна площа будинку становить 90,25 м.кв., а досліджується розподіл частини житлового будинку по 1/2 то провести розподіл будинку можливо, лише із відхиленням від ідеальних часток.
Загальна вартість будинковолодіння із заокругленням до цілих- 1 213 633,00 грн.»
У висновку експертом запропоновано варіант розподілу житлового будинку та надвірних споруд
При цьому зазначене, що : «В ході даного розподілу необхідно влаштувати додатковий вхід в будинок в межах віконного отвору та влаштовати перегородку в приміщення поз, 1 (див додаток №1). Всі ремонтно-будівельні роботи необхідно проводити в межах чинних державних будівельних норм та правил.
Окрім того в ході проведення розподілу враховуються наступні обставини:
половина будівлі літ. Е використовується під літню кухню;
літ. Д знаходиться в стані" перебудови, однак дозвільних чи інших документів експерту не надано у зв`язку з чим експерт ділить її у відповідності ідо технічного паспорту;
у будинку відсутній санвузол та кухня, хоча такі відображені у технічному паспорті, тому житловий будинок ділиться за фактичним станом;
житлова кімната №2, виходить у дворовий фасад;
Співвласнику №1 пропонується виділити: поз. 1 коридор - площею 6,7 м.кв.
поз. 4 - ванна - 6,2 м.кв. за фактичним використанням - комора, сантехнічні прилади відсутні
5- житлова - 22,1 м.кв,
6- житлова - 22,3 м.кв.
Співвласник АДРЕСА_3 отримує на 12,05 м.кв. (57,4-45,25=12,05 м.кв.) більше від ідеальної частки ніж Співвласник №2.
Співвласнику №1 пропонується виділити наступні надвірні будівлі:
частину літ. Е згідно існуючого входу
Співвласнику №2 пропонується виділити:
1 - коридор - 8,5 м.кв.;
2- - кухня - 18,7 м.кв., за фактичним використання - житлова кімната;
3 - комора - 6,0 м кв,; пропонується переобладнати у ванну Всього - 33,2 м.кв.
Співвласник АДРЕСА_4 отримує на 12,05 м.кв. (45,25-33,2=12,05 м.кв.) менше від ідеальної частки ніж Співвласник №1.
Співвласнику №2 пропонується виділити наступні надвірні будівлі:
частину літ. Е згідно існуючого входу.
Вбиральню літ. Г та №1-4,1 - споруди експерт пропонує залишити у спільному користуванні.
Згідно із зазначеними доказами поділ (виділ) житлового будинку на дві рівні частини можливий та запропонований експертом.
Згідно доданого представником позивача до матеріалів позовної заяви роз`яснення судового експерта від 01.05.2023 року за №01/01/05/23 судовому експерту надійшла заява від адвоката в інтересах ОСОБА_1 стосовно роз`яснення питань по виготовленому ним висновку за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження №Д0018/2022 від 08.07.2022 року. Експерт пояснив, що оскільки загальна площа будинку становить 90,5 м.кв., співвласнику №1 пропонується виділити 57,3 м.кв., співвласнику №2 пропонується виділити 33,» м.кв., то у частках така площа буде становити відповідно: співвласнику №1 - 79/125 частки будинку, співвласнику №2 46/125 частки будинку. Щодо питання проведених робіт в буд. Літ.Д літня кухня, експертом зазначено, що на час проведення експертизи відсутня можливість встановити, якою була будівля літ.Д, до перебудови, відтак неможливо дослідити чи змінювалась в процесі перебудови несучі конструкції. Окрім того за поясненнями замовника така перебудова здійснювалась за довго до проведення експертизи. Таким чином, оскільки невідомо чи змінювались першопочаткові несучі конструкції, тобто чи було втручання в несучі конструкції під час перебудови чи не було, а також відсутності інформації в який час така перебудова почалася, не даний час неможливо встановити факт необхідності отримання дозвільних документів на таку перебудову.
З огляду на надані позивачем докази, відсутність з даного приводу заперечень відповідача, суд вважає прийнятним виділити позивачу частину спірного будинковолодіння, згідно запропонованого експертом варіанту для Співвласника №2, з виплатою їй компенсації у вказаному розмірі, та виділити відповідачу частину спірного будинковолодіння, згідно запропонованого експертом варіанту для Співвласника №1.
При цьому, при ухваленні рішення судом враховано відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна, що містяться у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №278693119 від 07.10.2021, обставини, на які вказано експертом у Висновку №Д0018/2022 від 08.07.2022, та роз`ясненні до висновку експерта, а саме:
половина будівлі літ. Е використовується під літню кухню;
літ. Д (знаходиться в стані перебудови, однак дозвільних чи інших документів експерту не надано у зв`язку з чим експерт ділить її у відповідності до технічного паспорту);
у будинку відсутній санвузол та кухня, хоча такі відображені у технічному паспорті, тому житловий будинок ділиться за фактичним станом;
житлова кімната №2, виходить у дворовий фасад;
Суд зазначає, що поділ спірного будинку можливий лише за умов виконання певних робіт з його переобладнання та перепланування.
Згідно висновку експерта, запропоновано варіант розподілу житлового будинку та надвірних споруд, при цьому зазначене, що : «В ході даного розподілу необхідно влаштувати додатковий вхід в будинок в межах віконного отвору та влаштовати перегородку в приміщення поз, 1 (див додаток №1). Всі ремонтно-будівельні роботи необхідно проводити в межах чинних державних будівельних норм та правил.»
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року (справа № 489/3176/17) зроблений такий висновок: «Крім того, ОСОБА_1 позов заявлено з підстав, передбачених статтею 364 ЦК України (виділ майна) і ґрунтуючись на цій нормі апеляційний суд задовольнив позов, а не на підставі положень статті 367 ЦК України, яка регулює поділ майна.
Так, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
На відміну від виділу, у разі поділу майна (статті 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх учасників, але таких вимог не заявлялося.»
Враховуючи наведене, при вирішенні спорів такої категорії суду, перш за все, слід з`ясувати предмет позову і правові підстави заявлених вимог, і, по-друге, - розмір часток співвласників та наявність технічної можливості виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Як убачається з матеріалів справи, позивач заявила вимогу про виділ її частки у спільній частковій власності на підставі ст.364 ЦК України.
Суд при вирішення даної справи виходив із того, що позивач є власником 1/2 частки у праві на будинковолодіння, тому має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Такий виділ нерухомого майна є технічно можливим без втрати його цільового призначення із незначним відхиленням від розмірів ідеальних часток співвласників. Виділ частки позивача із спірного житлового будинку за варіантом висновку експерта є максимально наближеним до ідеальних часток сторін, забезпечує потрібну ізоляцію сторін, передбачає незначний обсяг ремонтно-будівельних робіт з перепланування та переобладнання приміщень житлового будинку, а також забезпечить розумний баланс інтересів сторін як співвласників.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Суд, дослідивши висновок за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 08.07.2022 №Д0018/2022, дійшов висновку про те, що такий є належними доказом та відповідає положенням статті 102 ЦПК України.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною шостою статті 106 ЦПК України встановлено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Зі змісту висновку за результатами проведеного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 08.07.2022 №Д0018/2022, вбачається, що такий було підготовлено за заявою позивача і експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за надання завідомо неправдивого висновку.
Відповідач заперечень чи доказів, за яких такий висновок експерта не може бути прийнятий судом до розгляду не надано.
Таким чином, у суду відсутні підстави допускати неналежність і недопустимість поданого позивачем висновку експерта як доказу є необґрунтованими, оскільки за своїм змістом зазначений висновок експерта виготовлений з дотриманням вимог частини шостої статті 106 ЦПК України.
Про проведення іншої експертизи відповідач не просив, відповідного клопотання суду не заявляв, а також не скористався правом на подання суду висновку експерта, складеного відповідно до статті 106 ЦПК України на його замовлення.
За таких обставин, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в цій частині.
Щодо вимог в частині присвоєння виділеній частині об`єкту нерухомого майна окремої поштової адреси суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування в порядку встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до п.1 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 за № 690, органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до частини п`ятої статті 26-3 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, зокрема, адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської рад.
Згідно з п.12 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності для зміни адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта у разі його об`єднання, поділу або виділення частки (крім квартири, житлового або нежитлового приміщення тощо) подаються такі документи: 1) заява власника (співвласників) закінченого будівництвом об`єкта про зміну адреси із зазначенням прізвища, імені, по батькові власника (співвласників) та реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності) - для фізичної особи або найменування та ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - для юридичної особи, відомостей про адресу, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до подання заяви), реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі якщо право власності на об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно); 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його об`єднання, поділу або виділення частки, - у разі, якщо право власності на об`єкт не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3) копія договору про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду - у разі, якщо об`єкт перебуває у спільній власності; 4) документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, якщо об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу, об`єднання або виділення без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення), - у разі, якщо відомості про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта не внесено до Реєстру будівельної діяльності; 5) технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна - у разі, якщо технічний паспорт створений без використання Реєстру будівельної діяльності; 6) копія документа, що посвідчує особу заявника, - у разі подання документів поштовим відправленням; 7) копія документа, що засвідчує повноваження представника, - у разі подання документів представником поштовим відправленням або в електронній формі. Копії документів, що подаються для зміни адреси об`єкта нерухомого майна, засвідчуються заявником (його представником).
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині присвоєння виділеній частині об`єкту нерухомого майна окремої поштової адреси задоволенню судом не підлягають, оскільки присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна здійснюється відповідними органами виконавчої влади за передбаченою законом процедурою.
Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на не, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 Цивільного Кодексу).
При цьому, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна (шляхом поділу чи виділу частки) для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Правовідносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, які регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також закон № 1952).
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
У частині другій статті 26 Закону № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
Пунктом 56 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 встановлено процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, для цього потрібні наступні документи: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо). У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 6068,20 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі якої діє представник адвокат Сочка Віталій Іванович до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі - задовольнити частково.
1- коридор - 8,5 кв. м.
2- кухня 18,7 кв. м. (за фактичним використанням житлова кімната)
3- комора- 6,0 кв.м.
літ. Д - літня кухня (у відповідності до технічного паспорту)
частину літ. Е згідно існуючого входу.
Частка ОСОБА_1 становить 46/125 частки будинку.
поз. 1 коридор - площею 6,7 м.кв.
поз. 4 - ванна - 6,2 м.кв. за фактичним використанням - комора, сантехнічні прилади відсутні
5- житлова - 22,1 м.кв,
6- житлова - 22,3 м.кв.
частину літ. Е згідно існуючого входу.
Частка ОСОБА_2 становить 79/125 частки будинку.
Залишивши вбиральню літ. Г та № 1-4, І споруди у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), на користь позивача ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , Адреса для листування: АДРЕСА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) компенсацію за відхилення від ідеальних частин по будинковолодінню, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що становить 12,05 м. кв. у розмірі 161 594,00 грн.
Для виділу часток у окремі ізольовані приміщення відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва для здійснення перепланування житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із врахуванням висновку експерта від 08.07.2022 №Д0018/2022 потрібно провести такі роботи:
- позивачу ОСОБА_1 у житловому будинку влаштувати перегородку та замурувати отвір в приміщенні поз.1;
- відповідачу ОСОБА_2 у житловому будинку в приміщенні поз.1 замість віконного прорізу влаштувати вхідний дверний проріз до приміщення;
- сторонам справи у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом, кожному у виділеній йому частині розвести інженерні мережі.
Всі ремонтно-будівельні роботи необхідно проводити в межах чинних державних будівельних норм та правил.
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), на користь позивача ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , Адреса для листування: АДРЕСА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 6068,20 грн. (шість тисяч шістдесят вісім гривень, 20 коп.).
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання:
АДРЕСА_1 , Адреса для листування: АДРЕСА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош