Справа № 204/5820/23
Провадження № 2/204/2067/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 61,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SME0011271 від 07.04.2008 року, що станом на 23.01.2023 року становить 76 634, 34 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2 802 410,53 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, згідно ЗУ «Про виконавче провадження, за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; а також стягнути з відповідача на користь позивача розмір судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 07.04.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали Кредитний договір №SME0011271. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 100 000 доларів США зі сплатою 16% річних за користування кредитом на строк кредитування 180 місяців, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 07.07.2008 року ЗАТ «Альфа Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 17,41% процентів річних. 07.05.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди: з 07.05.2009 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 2% річних, а з 07.12.2009 року на рівні 18,% річних. 05.03.2010 року ПАТ «Альфа Банк», що є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Альфа Банк», та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої дійшли згоди: з 07.03.2010 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 10% річних, з 07.09.2010 року на рівні 18,55 % річних. В якості забезпечення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги ЗАТ «Альфа Банк» уклав 29.05.2009 року з майновим поручителем ОСОБА_1 Договір іпотеки №SME0011271/5. Відповідно до Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 61,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підстави виникнення права власності договір купівлі-продажу від 23.07.2008 року, зареєстрований за №3-3345 та посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. 12.08.2022 року Загальними зборами АТ «Альфа Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. У 2016 році ПАТ «Альфа-Банк» звернулось із заявою-претензією до спадкоємців померлого позичальника до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Зазначену заяву-претензію було направлено за належністю до приватного нотаріуса Чижик І.О., проте відповіді щодо розгляду претензії, а також відповіді на неодноразові запити кредитор так і не отримав. 30.01.2023 року позивач з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що спадкоємцем померлого позичальника є майновий поручитель за Іпотечним договором ОСОБА_1 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно остання отримала 06.05.2021 року свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 200, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, загальною площею 38,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності померлому позичальнику. Враховуючи вищезазначене, прийнявши спадщину після померлого позичальника, до відповідача, який виступає майновим поручителем за Іпотечним договором, перейшли також обов`язки померлої особи (боржника), у тому числі й за зобов`язанням по Кредитному договору. Станом на 23.01.2023 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 76 637, 34 долари США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2 802 410,53 грн. Таким чином, позивач вважає, що пред`явив вимоги до спадкоємців позичальника у визначені законодавством строки, а враховуючи невиконання основного зобов`язання, банк має право звернутись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року у справі відкрито позовне провадження у загальному порядку та призначено справу до розгляду. Сторонам було направлено копію ухвали від 21.04.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

В судове засідання представник позивача не з`явився, неодноразово представником позивача було направлено на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку у якій позовні вимоги останній підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник адвокат Бочкарь Р.В. у судове засідання не з`явились від останнього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його та відповідача відсутності, в задоволенні позову просили відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Крім того, 31.07.2023 року представником відповідача адвокатом Бочкарь Р.В. було подано до суду окрему заяву про застосування строків позовної давності. Заперечуючи проти позовних вимог, адвокат вказував на те, що 10.04.2012 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по справі №700-3/188/12, було задоволено в повному обсязі позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ПП «Валентина-Люкс» про стягнення заборгованості за кредитним договором №SME0011271 від 07.04.2008 року. 12.04.2013 року Новозаводський районний суд міста Чернігова постановив ухвалу у справі №751/1454/13-ц та видав ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на примусове виконання вищезазначеного рішення третейського суду. Відповідач зазначає, що звернувшись до третейського суду позивач достроково стягнув з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором. 02.04.2014 рок ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/1400/14 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду. 02.10.2017 року рішенням Господарського суду м.Києва у справі №904/6900/17 відмовлено в задоволенні позову ПП «Валентина-Люкс» до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим. Так, відповідач зазначає, що у зв`язку з невиконанням позичальником встановленого кредитним договором №SME001127 від 07.04.2008 року обов`язку повернення кредиту частинами, банк використав своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №SME0011271 від 07.04.2008 року станом на 23.01.2023 року, кредитор, після ухвалення рішення третейським судом, продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та пеню. Відтак, як вважає відповідач, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в частині нарахованих відсотків, пені та інших санкцій після 10.04.2012 року є необґрунтованою. Крім того, у цій справі необхідно застосувати строк позовної давності у зв`язку із тим, що позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 10.04.2012 року, проте з цим позовом звернувся лише 20.04.2023 року, більш ніж через 11 років, тобто звернення відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявляє відповідач.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Встановлено, що 07.04.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (після зміни організаційно-правової форми Банк) (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір №SME0011271 від 07.04.2008 року, за змістом п. 1.1 якого кредитор у порядку та згідно з умовами цього договору надає позичальнику кредит в сумі 100 000,00 доларів США на строк користування 180 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16% річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов`язання за цим договором у повному обсязі (а.с.13-14).

Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування ним.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору забезпеченням зобов`язань позичальника перед кредитором по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та інших видатків за цим договором є майно та (або) майнові права позичальника та третіх осіб (поручителів, майнових поручителів, гарантів) згідно з укладеними договорами застави, поруки, гаранті, тощо.

07.07.2008 року ЗАТ «Альфа Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору №SME0011271 від 07.04.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 17,41% процентів річних (а.с.18).

07.05.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору №SME0011271 від 07.04.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди: з 07.05.2009 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 2% річних, а з 07.12.2009 року на рівні 18,% річних (а.с.20).

29 травня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору №SME0011271 від 07.04.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.3.1 договору та викласти його в наступній редакції: «кредитор відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_2 у ЗАТ «Альфа-Банк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за цим Договором (сума Кредиту та нарахованих процентів, комісій, пені, можливих збитків). З метою виконання усіх грошових зобов`язань (повернення суми Кредиту сплата процентів, комісій, пені, можливих збитків) за цим Договором Позичальник уповноважує та доручає Кредитору здійснювати договірне списання на користь Кредитора коштів з будь-яких поточних, депозитних (вкладних) рахунків Позичальника відкрити в ЗАТ «Альфа-Банк» та направляти їх на виконання грошових зобов`язань Позичальника за цим Договором, термін чи останній день строку виконання яких настав, або виконання яких прострочено, у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день списання» (а.с.21).

17 липня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору №SME0011271 від 07.04.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди: у період з 07.05.2009 року по 06.01.2022 року включно, позичальник не має право достроково повернути Кредит або його частину. У випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України, Позичальник зобов`язаний самостійно та/або на вимогу Кредитора повернути Кредит достроково (а.с.24).

05.03.2010 року ПАТ «Альфа Банк», що є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Альфа Банк», та позичальник уклали Додаткову угоду до Кредитного договору №SME0011271 від 07.04.2008 року, відповідно до якої дійшли згоди: з 07.03.2010 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 10% річних, з 07.09.2010 року на рівні 18,55 % річних (а.с.26).

В якості забезпечення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги ЗАТ «Альфа Банк» уклав 29.05.2009 року з майновим поручителем ОСОБА_1 Договір іпотеки №SME0011271/5 (а.с.27-30).

Відповідно до п.3.1 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 61,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3 Іпотечного договору, основним договором є кредитний договір №SME0011271, укладений між Іпотекодержателем та Боржником ( ОСОБА_2 ) 07 квітня 2008 року, включаючи всі додаткові угоди до нього, що укладені на дату набуття чинності цим Договором або будуть укладені у майбутньому.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 22 липня 2008 року серії ВКР №162915, посвідченого 23 липня 2008 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської нотаріальної контори Демуш Є.В., ОСОБА_1 купила квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33). Відповідне вбачається і з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20087575 від 02.09.2008 року наданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.34).

30 березня 2010 року ПАТ «Альфа-Банк», що є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 уклали Договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки №SME0011271/5 від 29 травня 2009 року, відповідно до якої Іпотекодавець підтвердив, що ознайомлений з умовами Додаткової угоди від 05 березня 2010 року до Кредитного договору № SME0011271 від 07 квітня 2008 року та надає згоду на змінення обсягу відповідальності ОСОБА_2 за Кредитним договором № SME0011271 від 07 квітня 2008 року (а.с.31-32).

Рішенням Постійного Діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 квітня 2012 року у справі №700-3/188/12 встановлено, що в забезпечення зобов`язань за кредитним договором (№SME0011271 від 07 липня 2008 року) між Позивачем (ПАТ «Альфа-Банк») та Відповідачем 2 ( ОСОБА_3 ) укладено Договір поруки 1, між Позивачем (ПАТ «Альфа-Банк») та Відповідачем 3 ( ОСОБА_1 ) укладено Договір поруки 2 та між Позивачем (ПАТ «Альфа-Банк») та Відповідачем 4 (ПП «Валентина-Люкс») укладено Договір поруки 3.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У зв`язку із невиконанням умов договорів поруки та основного договору 10.04.2012 року вказаним третейським судом винесено рішення по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Валентина Люкс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Валентина Люкс» на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту у сумі 425 434,26 грн. та солідарно судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. та про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню за договором поруки з ОСОБА_3 в розмірі 247,02 грн., з ОСОБА_1 в розмірі 247,02 грн., з ПП «Валентина Люкс» в розмірі 20,98 грн. (а.с.125-127).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 квітня 2013 року по справі №751/1454/13-ц заяву Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено; видано Публічному акціонерному товариству „Альфа-Банк виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнський фінансовий союз винесеного у складі судді Євхименко В.В. (одноособово) від 10.04.2012р. по цивільній справі № 700-3/188/12 третейського суду про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Валентина Люкс» на користь ПАТ „Альфа-Банк заборгованість за договором кредиту у сумі 425 434,26 грн. та солідарно судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. та про стягнення на користь ПАТ „Альфа-Банк пеню за договором поруки з ОСОБА_3 в розмірі 247,02 грн., з ОСОБА_1 в розмірі 247,02 грн., з ПП «Валентина Люкс» в розмірі 20,98 грн. (а.с.123 зворот 124).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 квітня 2014 року по справі №751/1400/14 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду відмовлено (а.с.109-110).

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 року у справі №904/6900/17, яким в задоволенні позову Приватного підприємства «Валентина-Люкс» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено (а.с.111-115).

Вищевказаним рішенням встановлено, що з метою забезпечення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором, 07.04.2008 р. між Банком (кредитор) та Підприємством (поручитель) був укладений договір поруки №SME0011271/3 від 07.04.2008 р. (надала «Договір поруки»), відповідно до п. 1.1 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 (позичальник), які виникають з умов Кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що поручитель зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та виконати інші грошові зобов`язання за кредитним договором на суму, що вказана у вимозі протягом 5 календарних днів з дня відправлення або вручення поручителю вимоги, якщо інший строк не вказаний у такій вимозі.

Згідно з п. 1.4 Договору в разі невиконання поручителем зобов`язань, згідно умов цього договору, кредитор набуває право на примусове стягнення грошових коштів шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 08 червня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39).

Так, позивач зазначає, що 30.01.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався, що спадкоємцем померлого позичальника є майновий поручитель за Іпотечним договором ОСОБА_1 .

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст.1286 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 17.04.2013 року у справі № 6-18цс13.

Відповідно до ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

В той же час, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-206цс15, заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, відбувається в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців.

Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, згідно приписів ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК України, строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст.1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором, передбачених ст.1281 ЦК України, строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця.

Обґрунтовуючи даний позов, позивач вказує на те, що у 2016 році ПАТ «Альфа-Банк» звернулось із заявою-претензією до спадкоємців померлого позичальника до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Зазначену заяву-претензію було направлено за належністю до приватного нотаріуса Чижик І.О., проте відповіді щодо розгляду претензії, а також відповіді на неодноразові запити кредитор так і не отримав.

Аналіз досліджених обставин свідчить про те, що Банк дізнався про відкриття спадщини у 2016 році, звернувшись із заявою-претензією до спадкоємців померлого позичальника до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори; до суду із позовною заявою позивач звернувся 20 квітня 2023 року, з пропуском встановленого ст.1281 ч.2 ЦК України строку пред`явлення вимоги.

07.02.2023 року позивач направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень у якій зазначено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 , а тому має сплатити заборгованість за кредитним договором одноразовим платежем у розмірі 76 634,34 доларів США (а.с.41).

Проте, із наданої позивачем інформаційної довідки №321358635 від 30.01.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.43-45), суд не вбачає факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті позичальника ОСОБА_2 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо кола спадкоємців та належності прийняття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_2 , таких доказів позивачем надано не було.

Таким чином позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до належних спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ст.ст.1281, 1282 ЦК України, і позбавлений права вимоги (правова позиція ВСУ викладена в постанові від 12.04.2017 р. по справі №676/1958/16-ц).

Доводи позивача, що він своєчасно звернувся із вимогами до спадкоємця шляхом направлення «Вимоги про порушення» судом не беруться до уваги, оскільки за вимогами ч.2 ст.1281 ЦК України прямо передбачено порядок звернення кредитора із своїми вимогами саме до спадкоємців, а не будь-кого іншого.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим, до нього застосовуються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні кредитних справ. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, АТ «Сенс Банк» зобов`язано було довести ті обставини, на які банк посилається, як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості.

Тому, беручи до уваги той факт, що АТ «Сенс Банк» не пред`явило належним чином вимоги до спадкоємця боржника у визначені ст.1281 ЦК України строки (ненадання доказів отримання претензій), суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують правову підставу заявлених вимог до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 17 914,50 грн., а тому, враховуючи той факт, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відносить судові витрати на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054, 1268, 1282, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар