Справа № 333/6209/21
Провадження № 2/333/830/23
рішення

Іменем України

28 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про усунення особи від права на спадкування, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про усунення особи від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1999 року № НОМЕР_3 , квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_5 є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Підгірнецької селищної ради Василівського району Запорізької області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла і в день її смерті відкрилась спадщина на вказане нерухоме майно.

У встановлений законодавством строк позивач звернулась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги.

Крім неї, із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 звернулась і відповідач ОСОБА_4 її рідна сестра.

Протягом тривалого часу ОСОБА_5 за станом здоров`я та похилим віком не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування.

Позивач постійно проживала з матір`ю, піклувалась про неї, готувала їжу, здійснювала прання, прибирання, тощо. Під час перебування матері на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №1» ЗМР в період з 02.04.2021 року по 17.05.2021 року позивач одноособово відвідувала ОСОБА_5 , кожного дня приносила останній їжу, особисті речі, консультувалась з лікарями та іншим медичним персоналом щодо стану її здоров`я.

Відповідач ОСОБА_4 (її рідна сестра), будучи обізнаною про стан здоров`я ОСОБА_5 , маючи можливість виконувати свої обов`язки, свідомо нехтувала ними, не вчиняла необхідних дій, усунувшись від надання матері будь-якої допомоги. ОСОБА_4 не цікавилась про стан здоров`я матері, не надавала їй ніякої допомоги, не відвідувала у лікарні, не зважаючи на неодноразові прохання ОСОБА_5 .

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Враховуючи поведінку відповідача, на думку ОСОБА_3 , існують передбачені законом підстави для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері сторін у справі ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

22.11.2021 року на адресу суду з Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №193/2021, яку судом долучено до матеріалів справи.

08.12.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов, в якому зазначено, що:

- спадкодавець ОСОБА_5 за життя ніколи не перебувала у безпорадному стані та не була прикутою до ліжка;

- відповідач ОСОБА_4 ніколи не ухилялася від надання допомоги своїй матері ОСОБА_5 ;

- спадкодавець ОСОБА_5 ніколи не зверталася з вимогами про надання допомоги та утримання до відповідача ОСОБА_4 ;

- позивач ОСОБА_3 разом із своєю сім`єю в останні роки життя ОСОБА_5 проживала окремо від ОСОБА_5 і будь-якої участі у її житті та утримання не приймала;

- останні роки життя ОСОБА_5 проживала однією сім`єю разом із своїми онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (дітьми відповідача ОСОБА_4 ).

З позову та доданих до нього матеріалів не вбачається, що позивачем доведено про безпорадний стан ОСОБА_5 .

Дійсно, остання з 02.04.2021 по 17.05.2021 року перебувала на лікуванні у стаціонарі КП «Міська лікарня №1». Водночас, у період всього періоду лікування матері, відповідач постійно підтримувала з нею та зі своїми дітьми телефонний зв`язок, пропонувала фактичну та фінансову допомогу, від якої вони відмовлялися у зв`язку з відсутністю потреби у цьому та їх забезпеченням усім необхідним.

На думку ОСОБА_2 позивач не довела наданими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 зазначила, що відповідач ОСОБА_4 є її рідною сестрою, а ОСОБА_5 їхньою матір`ю. Також пояснила, що мати позивача дуже любила ОСОБА_4 і дуже добре до неї відносилась. Коли загинув чоловік ОСОБА_4 , остання привезла до матері своїх дітей, які залишились проживати з бабусею за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач за вказаною адресою проживала до 28 років. Потім переїхала до Сирії, а у 2013 році повернулась в Україні та продовжила проживати в квартирі ОСОБА_5 . Приблизно в 2014 році орендувала іншу квартиру, де проживала з чоловіком та доньками. Проте постійно відвідувала матір, спілкувалась з нею 2-3 рази на день та святкували всі свята.

ОСОБА_5 проживала разом з внуками - дітьми відповідача ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ). ОСОБА_4 разом із цивільним чоловіком проживали у будинку, який залишився від батька. ОСОБА_4 відвідувала матір лише за потребою, приходила до ОСОБА_5 раз на місяць, потім раз у півроку, бо знала, що остання знаходиться під наглядом її дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В свою чергу позивач постійно піклувалась про матір, приїжджала. Коли не могла приїхати особисто, їздив її чоловік.

В грудні 2020 року, лютому і березні 2021 року вона хворіла та перебувала на самоізоляції. У зв`язку з чим, в зазначений період не могла піклуватись про матір. Однак, починаючи з березня 2021 року знову почала проживати у матері за адресою: АДРЕСА_3 і лише раз на неділю та у вихідні ночувала з сім`єю в орендованій квартирі.

Фактично останні два роки свого життя ОСОБА_5 була прикута до ліжка. У 2020 році матір майже не вставала з ліжка. З початку 2021 року позивач готувала їжу для ОСОБА_5 . Інколи їжу для бабусі готував син відповідачки ОСОБА_8 .

Донька ОСОБА_4 ОСОБА_10 проживала з бабусею ОСОБА_5 з 2010 року по серпень 2020 року. З серпня-вересня 2020 року ОСОБА_10 почала проживати з хлопцем. До бабусі приїжджала рідко. Син відповідача ОСОБА_11 допомагав бабусі, ходив в магазин, купував все, що їй було потрібно.

ОСОБА_4 до матері не приходила, не опікувалась нею. Прийшла в лютому 2021 року та влаштувала сварку з ОСОБА_5 . Остання зателефонувала позивачу вночі о 02.00 год. та повідомила, що не хоче, щоб ОСОБА_4 перебувала у квартирі.

ОСОБА_5 зі своєї пенсії у розмірі 1620 грн. сплачувала комунальні платежі.

09.03.2021 року ОСОБА_5 була госпіталізована до лікарні. За час перебування ОСОБА_5 позивач одноособово відвідувала ОСОБА_5 , кожного дня приносила останній їжу, особисті речі, консультувалась з лікарями та іншим медичним персоналом щодо стану її здоров`я. Відповідач, будучи обізнаною про стан здоров`я матері будь-яким чином не допомагала останній та не цікавилася її здоров`ям.

На теперішній час в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ніхто не проживає.

Представник позивача ОСОБА_12 зазначила, що маються усі підстави для задоволення позову, так як під час судового розгляду були підтверджені обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_3 та пояснила, що її діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті вітчима проживали з ОСОБА_5 на прохання останньої.

ОСОБА_3 тривалий час мешкала за кордом і приблизно в 2010-2011 році повернулась в Україну. Після повернення ОСОБА_3 проживала в квартирі ОСОБА_5 , а потім з сім`єю переїхала на орендовану квартиру.

Вона хоч і проживала окремо, але допомагала матері грошима та продуктами. Коли мати захворіла, позивач їй заборонила відвідувати матір, щоб остання також не захворіла.

Вона спілкувалась з матір`ю, до початку березня 2021 року неодноразово приходила до ОСОБА_5 у гості на приносила якісь гостинці, солодощі. Щомісяця надавала матері матеріальну допомогу у розмірі 500 - 1000 грн., купувала ліки, їздила з нею на обстеження, викликала лікаря.

За тиждень до того, як ОСОБА_5 потрапила до лікарні, позивач заборонила їй відвідувати матір. Проте, протягом цього тижня її син та донька продовжували допомагати ОСОБА_5 .

За час перебування матері в лікарні вона спілкувалася з ОСОБА_5 нею по телефону, але остання не просила про будь-яку допомогу. До лікарні не приходила та не спілкувалась з лікарями, так як у медичному закладі були обмеження, пов`язані із Covid-19. Проте, її діти ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спілкувалися з лікарями.

Після смерті матері позивач ОСОБА_3 виселила ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та поставила сигналізацію, щоб заборонити їм туди доступ.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та додатково пояснив, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 допомагала матері ОСОБА_13 : купувала їй ліки та продукти харчування. ОСОБА_13 не перебувала у безпосередньому стані, не зверталась про допомогу до відповідача, оскільки проживала з дітьми останньої ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Також зазначив, 02.04.2021 року ОСОБА_5 була госпіталізована до закритого стаціонару та її відвідування було заборонено. У зв`язку з чим необхідно зробити висновок, що матір сторін була забезпечена ліками. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_14 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що давно знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки цивільний чоловік останньої є рідним братом її чоловіка. Вона часто спілкувалась з ОСОБА_5 по телефону. ОСОБА_4 мала погані відносини з матір`ю. Діти ОСОБА_4 проживали з ОСОБА_5 . З 2020 року ОСОБА_5 хворіла, погано ходила. ОСОБА_3 допомагала матері. ОСОБА_5 розповідала, що ображається на відповідача, оскільки остання не приходить до неї в лікарню, не проявляє увагу та не допомагає матеріально. Допомогу надають лише внуки відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є знайомою сторін у справі. ОСОБА_4 знає з дитинства. Вона часто ходила додому до ОСОБА_5 . Остання проживала з дітьми відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В 2013 році ОСОБА_3 з сім`єю повернулись з Сирії та почали проживати разом з ОСОБА_5 та племінниками в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 проживала окремо. Згодом ОСОБА_3 разом з сім`єю переїхали до орендованої квартири, а ОСОБА_5 залишилася проживати з онуками дітьми ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 погано ставилась до своєї сестри. ОСОБА_5 часто скаржилась на ОСОБА_17 , що остання зловживає алкогольними напоями, безвідповідальна, не надавала матеріальної допомоги в обсязі, якого потребувала спадкодавець. ОСОБА_4 щомісячно надавала лише по 500 грн. з грошових коштів, які отримувала як матір-одиначка.

Через деякий час ОСОБА_10 (донька ОСОБА_4 ) почала проживати окремо від бабусі. Коли ОСОБА_5 захворіла, ОСОБА_3 переїхала жити в квартиру матері. Спадкодавець потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала позивач. ОСОБА_10 до бабусі майже не приїжджала, відповідач також не допомагала матері.

В лікарню до ОСОБА_5 відвідувачів не пускали, але позивач двічі спілкувалась з лікарем. Остання готувала та передавала їжу для матері. Також, відповідач не займалася поховання ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що приблизно з 2009 -2010 року по 2016 року після смерті дідуся проживала з бабусею ОСОБА_5 та братом ОСОБА_9 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно в 2013-2014 році з Сирії повернулась тітка ОСОБА_3 зі своєю сім`єю та всі разом почали мешкати за вказаною вище адресою.

До хвороби ОСОБА_5 не потребувала сторонньої допомоги, не перебувала у безпорадному стані. На початку 2021 року ОСОБА_5 іноді сама, іноді з нею ходила до магазину скуплятися. Харчувалися вони повноцінно, усі разом як одна сім`я. Матеріальних проблем перед тим, як бабусю поклали у лікарню, не було.

Коли бабуся захворіла, гроші на лікування надавали вона з братом, їхня матір - ОСОБА_4 та тітка ОСОБА_18 . Вона особисто, разом із подругою та братом носили їжу до лікарні, коли ОСОБА_5 там перебувала перед смертю. Так як були обмеження, пов`язані із Covid-19, то до бабусі нікого не пускали. Водночас, ОСОБА_5 постійно з нею, братом та сторонами у справі перебувала на телефонному зв`язку. Відповідач по телефону спілкувалась з ОСОБА_5 , була обізнана про стан її здоров`я. Особисто їй ОСОБА_5 не скаржилась на ОСОБА_4 та жодного разу не зазначала про необхідну їй допомогу.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 є матір`ю її подруги ОСОБА_10 . Остання проживала з братом ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_5 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . За час спільного проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 останні мали спільний бюджет. Певний час ОСОБА_10 переїхала від бабусі до свого хлопця, але дуже часто навідувалась до ОСОБА_5 . Стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були нормальними. Остання ніколи не скаржилась на ОСОБА_17 . До хвороби ОСОБА_5 не потребувала сторонньої допомоги, не перебувала у безпорадному стані. Коли ОСОБА_5 потрапила до лікарні, ОСОБА_10 та позивач готували їжу, передавали їй. ОСОБА_4 також передавала гроші та спілкувалась з матір`ю по телефону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона познайомилась з ОСОБА_5 приблизно 15 років тому. Приблизно тоді і познайомилась з ОСОБА_4 . З ОСОБА_3 познайомилась після повернення останньої із Сирії. В подальшому, з позивачем зустрічалась здебільшого на вулиці. ОСОБА_5 останній рік проживала з внуками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (дітьми ОСОБА_4 ). Безпосередньо перед тим, як ОСОБА_5 потрапила до лікарні, вона останню бачила її з онуком ОСОБА_9 по дорозі до магазину.

Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були добрі. До хвороби ОСОБА_5 не потребувала сторонньої допомоги, не перебувала у безпорадному стані. Під час перебування останньої в лікарні, часто телефонувала їй. ОСОБА_5 ніколи не скаржилась на ОСОБА_17 . ОСОБА_10 готувала їжу та передавала бабусі до лікарні. ОСОБА_4 , як і ОСОБА_3 , надавала грошові кошти на лікування ОСОБА_5 .

Вислухавши пояснення сторін у справі, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02.12.1967 року між ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , актовий запис №1387. У зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище ОСОБА_22 змінено на « ОСОБА_23 ».

ОСОБА_21 та ОСОБА_24 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.08.1975 року серії НОМЕР_5 , актовий запис № 1553, та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданого 24.06.2021 року серії НОМЕР_6 , актовий запис №404.

08.08.1991 року шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_24 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 26.05.1992 року серії НОМЕР_7 , актовий запис №467.

15.07.1994 року між ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , актовий запис №342. У зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище ОСОБА_24 змінено на « ОСОБА_26 ».

14.01.1995 року між ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 23.07.2021 року №1. У зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище ОСОБА_18 змінено на « ОСОБА_28 ».

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю сторін у справі.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України визначено, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.07.2021 року серії НОМЕР_9 , актовий запис №1233, а також довідкою про причини смерті від 18.05.2021 року №1086.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1999 року № НОМЕР_3 , була співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки загальною площею 6,0498 га, яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.10.2015 року, зареєстроване в реєстрі за №585, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2015 року №45148555, та земельної ділянки загальною площею 6,0501 га, яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.10.2015 року, зареєстроване в реєстрі за №586, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2015 року №45149887.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 1258 ЦП України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Статтею 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5). Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6).

Як встановлено судом, підставою для звернення ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про усунення останньої від права на спадкування є ухилення останньої від надання допомоги ОСОБА_5 , яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі № 521/19609/16-ц.

В судовому засіданні свідки зі сторони позивача ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначили, що ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги, а відповідач ОСОБА_4 ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві.

При цьому, свідки зі сторони відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 показали, що ОСОБА_5 не перебувала в безпорадному стані до того часу, поки не потрапила до лікарні. Крім того, відповідач ОСОБА_4 надавала матеріальну допомогу на лікування матері.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позивачем ОСОБА_3 не надано належних, допустимих та безспірних доказів щодо перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_5 до перебування її у лікарні самостійно себе обслуговувала, самостійно пересувалася по квартирі та навіть виходила на вулицю у т.ч. з метою придбання харчів у магазині. По господарству їй допомагали онуки відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими ОСОБА_5 фактично проживала однією сім`єю. Матеріальних проблем з приводу харчування та забезпечення життєвих потреб у ОСОБА_5 не було: вона отримувала пенсію,хоча і мінімальну. Грошима ОСОБА_5 допомагали сторони у справі та її онуки, кожен у міру своїх можливостей.

Під час перебування у лікарні, ОСОБА_5 була забезпечена ліками та харчуванням.

Жодних доказів про звернення ОСОБА_5 до відповідача про якусь допомогу, і не отримання її, під час судового розгляду здобуто не було.

Також, ОСОБА_4 постійно мала зв`язок зі своїми дітьми ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), які надавали їй інформацію про життя ОСОБА_5 і була обізнана про надання допомоги останній з боку її дітей у разі необхідності.

Доводи позивача про те, що відповідач ухилялася від обов`язку надавати матеріальну допомогу ОСОБА_5 свідчить лише про суб`єктивне сприйняття позивачем обов`язку відповідача ОСОБА_4 та не може слугувати безумовним доказом умисного ухилення останньою від надання допомоги спадкодавцеві, яка була у безпорадному стані.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги та підстави усунення від права на спадкування, а саме: знаходження спадкодавця у безпорадному стані та необхідність надання ОСОБА_5 допомоги саме від відповідача.

Також, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору: ОСОБА_3 їх не надала суду, а самі по собі пояснення останньої про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення останньої від права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір у розмірі 908 грн. судом покладається на ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1224, 1258 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про усунення особи від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.05.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод