Справа № 342/142/22
Провадження № 2/342/35/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

представника позивача адвоката Семенців В.Д.,

представника відповідача - адвоката Візінського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Городенківської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання права власності в порядку спадкування та стягнення завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Городенківської міської ради, в якому просить: визнати недійсним та скасувати рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 »; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно в порядку спадкування - домоволодіння в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 та Городенківської міської ради як солідарних боржників у користь позивача нанесений йому збиток в розмірі 99 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем всього майна своєї прабаби ОСОБА_3 , що підтверджується заповітом посвідченим секретарем виконавчого комітету Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 10.10.1995 по реєстру № 46. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після її смерті відкрилася спадщина на все її майно. Позивач спадщину після смерті прабаби ОСОБА_3 прийняв у встановленому для цього порядку,для чого звернувся до Городенківської ДНК із відповідною заявою, за якою державним нотаріусом було відкрито спадкову справу № 515. Державним нотаріусом Городенківської ДНК Паньків Д.М. було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). В подальшому, позивачем було повідомлено Черянтинсьу сільську раду про отримання ним спадщини за заповітом на земельну частку (пай), належну ОСОБА_3 та передачу його в оренду шляхом реєстрації сільською радою відповідного договору оренди земельної частки (паю). Вже протягом тривалого часу позивач проживає на території Закарпатської області, спочатку в селищі Солотвино Тячівського району, пізніше в м. Ужгород та на території Івано-Франківської області буває вкрай рідко. Крім земельного паю, прабабка ОСОБА_3 залишила позивачу у спадщину також і домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належало їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право особистої власності від 11.05.1988 та зареєстрованого Коломийським БТІ в реєстрову книгу за № 428. У даному домоволодінні ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована сама протягом дуже тривалого часу і а ж до своєї смерті, зокрема проживала станом на 15.04.1991, що підтверджується довідками № 805, 806 від 26.08.2020, № 817 від 02.09.2020. До складу даного домоволодіння входили житловий будинок за літ. А. комора за літ.Б, літня кухня за літ. В, веранда за літ. В2, стодола за літ.Г, гараж за літ.Д, сарай за літ.Ж, вбиральня за літ.Т, огорожа №1-3 за планом земельної ділянки. Житловий будинок збудований ще у 1936 році, а стайня у 1934 році, і ще за життя батька позивача, ними було прийнято рішення про їхню реконструкцію. Яку вони так і не завершили. Однак наявна літня кухня збудована у 1974 році, газифікована та електрифікована, придатна для проживання, де й власне проживала прабаба позивача ОСОБА_3 до своєї смерті у 1995 році. За даним господарством в АДРЕСА_1 були також закріплені земельні ділянки загальним розміром 0,28 га, а саме: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (на якій розміщувалося домоволодіння), та 0,13 га для ведення особистого селянського господарства. Протягом тривалого часу позивач вільно розпоряджався належним йому спадковим майном, а саме вищевказаним господарством, періодично відвідував його, зберігав на території господарства своє майно (будматеріали - шиферні плити, черепиця, зовнішні дерев`яні вікна), мав намір в подальшому реконструювати житловий будинок. Оскільки, позивач постійно проживав досить далеко від домогосподарства і не може часто його відвідувати, то він надав дозвіл його родичці (тітці) ОСОБА_2 , яка проживає поряд здійснювати догляд за домоволодінням, засаджувати город, косити траву, тощо. Маючи намір впорядкувати стан домогосподарства, здійснити належне оформлення права власності у 2019 році позивач звернувся до Коломийського МБТІ та отримав виписку № 9059 з інвентаризаційних матеріалів від 26.07.2019 по домоволодінні, згідно якої можна встановити належність, наявність та характеристики домоволодіння. Після цього, позивач у вересні 2020 року відвідував домогосподарство і претензій щодо стану домогосподарства до ОСОБА_2 не було. Однак, 07.06.2021 коли позивач в чергове прибув до домогосподарства, він виявив пошкодження вхідних воріт та відсутністю деяких будівель та будматеріалів. Які зберігалися на території господарства, про що повідомив працівників поліції. За його заявою працівники поліції провели перевірку та листом від 15.06.2021 № 5063/57-21 повідомили, що мають місце цивільно-правові відносини за участю ОСОБА_4 , для вирішення яких слід звернутися в суд. ОСОБА_4 є бабусею позивача і особою похилого віку (1934 р.н.), яка проживає у домоволодінні по АДРЕСА_2 та фактичний вплив на яку має ОСОБА_2 , оскільки є її дочкою. Також, позивач звернувся за інформацією до Чернятинської сільської ради, де йому надали копію рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 » та копію звернення ОСОБА_4 , з якого можна встановити, що за інформацією сільського голови Романа Барика та згідно поданої ОСОБА_4 заяви сільська рада вирішила , що треба закрити номер об`єкта по господарського обліку з домогосподарством по АДРЕСА_1 , оскільки будинок знаходився в аварійному стані, непридатний для проживання та знесений, а також у зв`язку із цим вирішено вилучити земельну ділянку площею 0,15 га та перевести її в землі запасу сільської ради. Питання належності земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства та наявності і належності інших господарських будівель і споруд, які входили до складу домоволодіння (літня кухня веранда, стодола, гараж, сарай, огорожа) сільською радою не розглядалося. Оскільки документальне оформлення спадкових прав також потребувало вирішення, позивач звернувся із відповідною заявою до державного нотаріуса Городенківської ДНК та подав наявні у нього документи. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину. В подальшому ОСОБА_2 інші наявні на той час господарські будівлі і споруди, які входили до складу домоволодіння без згоди позивача також були знесені, чим нанесено позивачу майнову шкоду. Вважає, що для оцінки вартості належного йому спадкового майна домоволодіння в АДРЕСА_1 та розміру завданого збитку необхідно призначити та провести у справі відповідну експертизу, а тому просить попередньо визначити вартість майна та розмір завданого йому збитку в сумі 99000,00 грн. Також, вважає, що приймаючи рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 відповідними посадовими особами було перевищено надані їм законом повноваження, рішення прийнято без належного встановлення всіх обставин справи та перевірки їх доказами, а тому воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Городенківською міською радою подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позов не визнають та просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначають, що з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову не погоджуються з наступних причин. Після смерті прабаби позивач успадкував земельний пай, а з приводу успадкування житлового будинку не звертався у визначені законно порядок та строк. Після тривалого періоду звернувся до нотаріуса 29.09.2020 позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю наявності спадкового майна. Варто зазначити, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Натомість, після 25 років з дня смерті спадкодавця та набрання законної сили заповіту, та коли спадкове майно вже було зруйноване звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини на що отримав відмову у зв`язку з відсутністю такого майна. Щодо неправомірності прийняття рішення органом місцевого самоврядування, то на час прийняття рішення Чернятинською сільською радою № 12 від 29.03.2016 орган місцевого самоврядування керувався діючим на той час законодавством. Як видно з змісту позову та наданих доказів до Чернятинської сільської ради звернулася ОСОБА_4 із заявою про необхідність закриття по господарського номеру у зв`язку з знесенням житлового будинку. Дана громадянка є мешканкою сусіднього будинку та являється дочкою ОСОБА_3 (власника майна та спадкодавця), що розташований по АДРЕСА_2 . Отже, доводи позивача про те. що приймаючи на сесії Рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 відповідними посадовими особами було перевищено надані їм законом повноваження є недостовірними. Місцеві ради наділені відповідними повноваженнями відповідно до законодавства. Чернятинська сільська рада діяла в межах своїх повноважень, згідно норм чинного законодавства. В позові ОСОБА_1 зазначає про необхідність стягнення з Городенківської міської ради та ОСОБА_2 , як солідарних боржників у його користь нанесений йому збиток в розмірі 99000,00 грн. Дана вимога є безпідставною та жодним чином не обґрунтованою. Жодних доказів щодо вчинення незаконних дій Городенківською міською радою, які б призвели до руйнування спадкового майна не надав.

Від відповідача ОСОБА_2 поступив відзив на позовну заяву, в якому вона просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зазначає, що позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Всі деталі ліквідації вищевказаного по господарського номера та зносу житлового будинку та господарських будівель їй не відомі, оскільки вона часто перебувала за кордоном у дочки в Італії. Саме в той період коли брат ОСОБА_5 розвалив вищевказаний будинок вона перебувала за кордоном, тому жодного відношення до закриття номера об`єкта по господарського обліку по АДРЕСА_1 , до складання відповідної заяви про закриття по господарського номера, до зносу будинку, господарських будівель не має. Жодних дій направлених на знесення вищевказаного житлового будинку не вчиняла. Таким чином, ОСОБА_2 є неналежним відповідачем вданій справі, оскільки жодним чином не порушила права чи інтереси позивача. Звертає увагу суду на те, що крім позивача спадкоємцем обов`язкової частки також може бути дочка померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 28.09.2022 представник позивача - адвокат Семенців В.Д. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ствердив, що позивач в 2000 році прийняв спадщину за заповітом після смерті прабаби ОСОБА_3 , зокрема пай. Інше майно передав родичам ОСОБА_6 у користування. Це все було усно обумовлено, а не письмово. В червні 2021 року позивач виявив пошкодження воріт і зникнення будівельних матеріалів у зв`яжу з чим звернувся у поліцію, де отримав відповідь на свою заявою. Тоді звернувся до старости с. Чернятин і там отримав копію рішення про закриття номеру об`єкта. Зазначає, що позивач єдиний спадкоємець, який отримав спадщину. Оцінка майна не проводилась, бо нема що оцінювати, оцінка умовна. Відповідачка ОСОБА_2 повалила майно, бо вона власник земельної ділянки, але ми точно не знаємо. Також, зазначив, що не знає чи була комісія в 2016 році перед рішенням сільської ради та не знає що саме зносили.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Візінський В.В. в судовому засіданні 28.09.2022 заперечив щодо задоволення позову. Ствердив, що відповідач ОСОБА_2 жодних зобов`язань на себе не брала, в господарстві по АДРЕСА_1 жив батько позивача, а потім він жив із своєю мамою ОСОБА_7 та був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Батько позивача разом із своєю мамою разом ішли до сільської ради писати заяву і ним було знесено житловий будинок та інші споруди. Батько позивача помер в 2019 році і його хоронила мама ОСОБА_8 . Зазанчає, що ОСОБА_2 не впливала на маму у написанні заяви до сільської ради. Проте, що позивач щось успадкував він не знає, йому його довірителька нічого не казала. До 2019 року за господарством в АДРЕСА_1 доглядав батько позивача. Відповідачка дуже часто перебувала за кордоном, може вона і допомагала батькові позивача по догляду за господарством. Зазначає, що нелогічно просити тітку доглядати за господарством, а не свого батька.

Допитаний в судовому засіданні 29.03.2023 свідок ОСОБА_9 ствердив, що на час прийняття рішення в 2016 році, він був головою Чернятинської сільської ради, а на даний час є старостою Чернятинського старостинського округу Городенківської міської ради. Пояснив, що до них в сільську раду звернулася жителька с. Чернятин ОСОБА_4 із заявою про закриття номеру АДРЕСА_1 . Дана заява є в оригіналі. Дану заяву поклали на голосування, прийняли рішення бо не було будівлі. Житлового будинку вже не було в 2016 році. Позивач і його адвокат у нього були, вони пропонували ОСОБА_1 іншу земельну ділянку більшою площею, але вона їм не підходить. Ствердив, що не пам`ятає що казали з цього приводу на сесії коли приймали рішення. Заява поступила 28 березня, а сесія була 29 березня. Вони (він і депутати) як жителі села знали, що нема будинку і на той час ще жив син ОСОБА_7 , тобто тато позивача і він ніколи не заперечував проти цього, та все знав. Земельну ділянку вилучили бо не було житлового будинку. Хто зніс будинок, він не знає. Рішення дали заявниці ОСОБА_4 . Не пам`ятає чи комусь передали цю ділянку.

В судове засідання 16.05.2023 учасники справи не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача адвокат Семенців В.Д. подав, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Поданий позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Візінський В.В., через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи без участі, а саме просить суд подальший судовий розгляд даної справи проводити за відсутності відповідача та її представника. Позовні вимоги не визнають в повному обсязі, в задоволенні позову просять відмовити. Під час прийняття судом рішення, просить звернути увагу на те. що під час подання позовної заяви позивач оплатив судовий збір у розмірі 999.40 грн. тобто за одну позовну вимогу, як наслідок, незрозумілим є, яка позовна вимога оплачена судовим збором, а які позовні вимоги не оплачені судовим збором. Стороною відповідача надано суду документи, згідно яких ОСОБА_4 , як дочка померлої ОСОБА_3 вступила в управління спадковим майном після її смерті. Таким чином, ОСОБА_4 мала повне право звертатися до органу місцевого самоврядування із заявою щодо закриття по господарського номера успадковуваного нею житлового будинку. В матеріалах справи відсутні документи щодо підтвердження родинних відносин між померлою та позивачем. Позивач звернувся із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , однак, остання жодного відношення до написання заяви ОСОБА_4 до сільської ради немає, ніякої шкоди позивачу не завдавала, його майном не заволоділа. Вважають, що у даній справі ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. Матеріали справи не містять жодних документів щодо відношення Городенківської міської ради до Чернятинської сільської ради. Звертає увагу суду на те, що позовну заяву у даній справі подано після спливу позовної давності, а тому у разі, якщо суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, просить суд застосувати у справі позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 16.05.2023 не здійснюється.

Вислухавши в судових засіданнях представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_3 була власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10, 15).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.48 ).

Із довідки № 805, виданої 26.08.2020 Чернтяинською сільською радою вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 проживала одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 майно, а саме земельну ділянку, успадкував позивач - ОСОБА_1 , на підставі заповіту від 10.10.1995, що доводиться копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 9).

Позивачу ОСОБА_1 29.09.2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті прабаби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок АДРЕСА_3 у зв`язку із тим, що житловий будинок на який видавалося свідоцтво про право власності знесений, а номер домогосподарства ліквідовано на підставі рішення сесії Чернятинської сільської ради. (а.с.20).

28.03.2016 ОСОБА_4 , яка є дочкою покійної ОСОБА_3 , подала до Чернятинської сільської ради заяву про закриття по господарського номеру у зв`язку із знесенням житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 19 ).

29.03.2016 на сесії Чернятинської сільської ради було прийнято рішення № 12 про закриття номера об`єкта по господарського обліку з домогосподарством по АДРЕСА_1 ; вилучити земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 та перевести земельну ділянку розміром 0.15 га в землі запасу сільської ради. (а.с.18).

Будь-яких оглядів житлового будинку чи території на якій він розміщувався, як і обговорення цього питання на відповідній комісії сільської ради, тощо, після прийняття заяви ОСОБА_4 , представники Чернятинської сільської ради не проводили. Дана заява була винесена наступного дня після її написання на сесію Чернятинської сільської ради для прийняття рішення по ній. Про що в судовому засіданні було повідомлено свідком ОСОБА_9 .

В спадковій справі, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , наявна тільки інформація про звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини виключно ОСОБА_1 (а.с.46-49 ).

Інші спадкоємці до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались.

Ні позивач ні його представник під час розгляду справи в суді не довели, що житловий будинок, на який мав намір оформити право власності позивач після смерті ОСОБА_3 , на даний час існує і є придатним для проживання. Також ними не надано суду доказів про його знесення будь-якими особами.

Дані факти ніким не спростовано під час розгляду справи.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З приводу позовних вимог про відшкодування ОСОБА_2 та Городенківською міською радою, як солідарних боржників, 99000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд приходить до переконання, що безпідставними є позовні вимоги до відповідачів про відшкодування збитків, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_10 зверталась до органу місцевого самоврядування про ліквідацію по господарського номера, та що вона зносила житловий будинок який він мав намір успадкувати. Також не обгрунтовао, що вона, як відповідач може бути стороною у справі про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Також враховуючи вищенаведене не є належним відповідачем і орган місцевого самоврядування Городенківська міська рада в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок.

Оскільки належним відповідачем можуть бути особи, які є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , а орган місцевого самоврядування може бути стороною в разі відсутності спадкоємців. Оскільки під час розгляду справи представник відповідача ствердив, що ОСОБА_4 вступила в управління та користування спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , бо вона має право на обов`язкову частку. Хоча належних і допустимих доказів про її вступ в користування цим майном не надав, як і не надав доказів про її звернення до нотаріуса з цього приводу. З чого можна робити висновок, що ОСОБА_11 також претендує на спадкове майно після смерті ОСОБА_12 і її можна залучати до участі в справі, зокрема в частині визнання права власності на спадкове майно.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 не є відповідачем по даній справі. Позивач та його представник не подавали клопотань про залучення як відповідачем ОСОБА_4 чи про заміну будь-якого відповідача на ОСОБА_4 .

Також з приводу визнання права власності на житловий будинок, слід зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз статей 186, 380, 381 ЦК України дає підстави для висновку, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), які розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Відповідно до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів суб`єктів державного сектору, затверджених наказом Міністерства фінансів України 23 січня 2015 року № 11, надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт.

Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Відповідно до пункту 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Згідно з частиною п`ятою статті 373 ЦК України, частиною п`ятою статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Право власності на майно припиняється в разі його знищення (частина четверта статті 346 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не існує, фактично знесений, а свідоцтво про право власності на підсобні будівлі окремо не видається в разі відсутності основного житлового будинку. Тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання права власності, оскільки спірний житловий будинок знесений. Також суд звертає увагу, що ця вимога заявлена до неналежних відповідачів, які не є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 .

З приводу вимоги про скасування рішення Чернятинської сільської ради від 29.03.2016 року «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 », правонаступником якої є Городенківська міська рада, слід зазначити наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_3 . Він оформив в 2000 році право власності на спадкове майно після її смерті. В 2020 році позивач, звертаючись до нотаріуса про спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , отримав відмову в оформленні права власності на житловий будинок. Однією із підстав для відмови було - знесення житлового будинку.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положенням частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Суд, під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Виникнення права власності на нерухоме майно на момент виникнення спірних право¬відносин регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, за¬твердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, Законом Української PCP від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фо¬нду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народ¬них депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31.10.1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Мі¬ністра юстиції Української PCP від 19.01.1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та до¬моволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Мініс¬тра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, дер¬жавну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК Украї¬ни в редакції 2004 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.62 вказаної вище Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій дер¬жавними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення буді¬вель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно таких записів та свідоцтва на право власності на жилий будинок від 11.05.1988 ОСОБА_3 була власником господарства по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 померла і на випадок своєї смерті зробила заповіт на користь позивача. Позивач звернувся до нотаріуса про оформлення спадкового майна житлового будинку, який належав померлій ОСОБА_3 . Однією із підстав відмови в оформленні спадкового майна нотаріусом зазначено про фактичну відсутність житлового будинку, який знесено.

Також свідок ОСОБА_9 , який був Чернятинським сільським головою на момент прийняття оскаржуваного рішення, повідомив, що 28.03.2016 року ОСОБА_11 написала до сільської ради заяву і сесія сільської ради 29.03.2016 року винесла відповідне рішення. Він, як житель села Чернятин знав, що того будинку немає. Зокрема ним не підтверджено, що дане питання обговорювалось на відповідній комісії, як і того, що вони досліджували будь-які документи з цього приводу чи бодай би здійснювали огляд господарства за відповідною адресою. А ствердив, що сесія прийняла таке рішення на підставі заяви і виходячи із її змісту. Також він повідомив, що він як житель села знав про те, що того будинку вже в той час фактично не було. Це знали і інші депутати.

Ще учасниками справи не надано будь-яких належних і допустимих доказів з приводу надання до сільської ради при поданні зави 28.03.2016 року, даних про оформлення права власності чи вступу в користування майном після смерті ОСОБА_3 заявницею ОСОБА_4 , яке знаходилось за адресою АДРЕСА_1 до прийняття рішення 29.03.2016 року Чернятинською сільською радою.

Отже, відповідач Городенківська міська рада, яка є правонаступником Чернятинської сільської ради, не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність прийняття рішення № 12 від 29.03.2016 року «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 » за зверненням ОСОБА_4 про закриття по господарського номеру. А прийняття, без належних для цього підстав, цього рішення є однією із перешкод в оформленні права власності в нотаріуса на спадкове майно позивачем після смерті ОСОБА_3 .

Тому позов в частині визнання недійсним та скасування рішення № 12 від 29.03.2016 року «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 » підлягає до задоволення, оскільки оскаржуване рішення було прийнято без належних для цього правових підстав з порушенням прав позивача.

З приводу застосування позовної давності про, що просить представник відповідача ОСОБА_13 слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Запроваджений нормами ЦК України інститут позовної давності полягає у наданні особі, цивільне право якої порушено, певного строку для звернення до суду за захистом цього права, в тому числі за допомогою державного примусу. Дія інституту позовної давності є проявом принципу правової визначеності, який забезпечує стабільність цивільних правовідносин у суспільстві. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи позивач в 2000 році звернувся до Городенківської РДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 та 06.05.2000 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), що підтверджується копією спадкової справи № 515/2000. А в 2020 році позивач звертався до державного нотаріуса Городенківської РДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 і ним було надано документи, зокрема рішення сесії Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016. Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 ствердив, що рішення сесії Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 вони дали заявниці, тобто ОСОБА_4 , позивачу, як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3 копія даного рішення не видавалася. З чого випливає, що позивач дізнався про дане рішення перед зверненням до нотаріуса в 2020 році.

Представник відповідача адвокат Візінським В.В. в поданій заяві про розгляд справи без участі позивача та його представник, просить суд застосувати у справі позовну давність та відмовити у задоволені позову у зв`язку з його поданням після спливу позовної давності. Проте, представником відповідача під час розгляду справи та до поданого клопотання не подано суду підтверджуючих доказів того, що позивач про наявність оскаржуване рішення знав з часу його прийняття і до 29.03.2019, тобто протягом строку передбаченого ст.257 ЦК України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку що в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Візінського В.В. про застосування наслідків пропуску позивачем термінів позовної давності слід відмовити.

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 до відповідача Городенківської міської ради, яка є правонаступником Чернятинської сільської ради, та про відмову в задоволенні позову в іншій частині до відповідачів ОСОБА_2 та Городенківської міської ради.

Питання судових витрат слід вирішити згідно вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення Чернятинської сільської ради № 12 від 29.03.2016 «Про закриття домогосподарства по АДРЕСА_1 ».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 .

Місце знаходження відповідач Городенківської міської ради вул. Шевченка,77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області.

Суддя: Гайдич Р. М.