Номер провадження 2/754/5599/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 20.11.2023)

20 листопада 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: Н. Фідра, справа № 754/14236/23

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Прем`єр Альянс» - третя особа

Вимоги позивача: відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Мохнюк Д.М. - адвокат позивача

Борика О.О. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов з прорханням стягнути з відповідача: 87229,49 грн. - моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка як вважає сторона позивача сталася з винни відповідача, якого притягнуто до кримінальної відповідальності та яка виражається у фізичному болю і стражданні, яких зазнала позивачка у зв`язку з отриманими травмами середньої тяжкості «ЗЧМТ, струс головного мозку, пошкодження колінного суглобу, садна, гематоми», перелом колінного суглобу, душевних стражданнях із-за відмови позивача надати допомогу, змукшеності самостійно купувати ліки, перебуванні у безпорадному стані без можливості рухатись, порушенні життєвих та соціальних зв`язків, втраті можливості працювати на роботі, яка потребує пересування на ногах, обмежені рухливості колінного суглобу, неможливості продовжувати те життя, яке позивачка мала до ДТП, зокрема працювати на раніше займаній посаді.

Документ сформований в системі «Електронний суд».

Ухвалою суду від 06.10.2023 у справі № 754/14236/23 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.10.2023 у справі № 754/14236/23 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

За клопотання сторони позивача судом витребувано інформацію про присвоєння відповідачеві РНОКПП.

Ухвалами суду від 01.11.2023 і від 20.11.2023 у справі № 754/14236/23 стороні відповідача відмовлено в задоволенні заяв про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з тих підстав, що дані клопотання подавались стороною відповідача без дотримання вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України та згідно якої: «2. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.», а сторона позивача перші дві заяви сформувала (писмова/електронна форма) і подала 01.11.2023 коли судове засідання було призначено на 01.11.2023, а третю заяву в електронній формі сформувала 17.11.2023 в 16:07:55 (п`ятниця) і яке до суду надійшло 20.11.2023, головуючому канцелярією суду передано 20.11.2023 біля 12:20 год.. Крім того в день надходження вказаних заяв про відеоконференцію у суду не було технічної можливості провести судові засідання в режимі відеоконференції. Про призначення справи до судового розгляду на 20.11.2023 відповідачеві і його адвокатові достовірно було відомо 01.11.2023, що підтверджується довідками про доставку відповідачеві і адвокатові відповідача відповідно, SMS та електронного листа.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, адвоката останнього та третьої особи.

Відповідач, адвокат відповідача і третя особа в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Стороною відповідача подано відзив з проханням про часткове задоволення позову, а саме в розмірі: 10000 грн. - моральної шкоди та зменшення судових витрат.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Сторона відповідача мала можливість і використала своє право викласти свої доводи по суті спору в письмовій/електронній формі.

Доказів які б свідчили, що учасник справи (будь-який) може надати/повідомити суду докази виключно в судовому засіданні, суду не надано.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Вислухавши адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі № 754/3709/23 (суддя: Бабайлова Л.М.) відносно відповідача за ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_2 (відповідач) 18.01.2023 приблизно о 21:30, будучи особою, яка керує транспортним засобом, знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Кіа» моделі «Forte» р. н. НОМЕР_1 , сірого кольору, який мав технічні невідповідності коліс і шин у вигляді встановлення на колесах передньої вісі шин різних моделей з різними малюнками протектора, за наявності яких забороняється експлуатація транспортного засобу та які водій міг виявити перед початком експлуатації автомобіля, рухаючись в м. Києві по вул. Гната Хоткевича від вул. Юрія Гагаріна в напрямку пр. Броварський у порушення вимог п.п. 2.3 «б», 4.16 «а», 18.4 та 31.4.5 «г» ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку № 1А по вул. Гната Хоткевича у м. Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 («ПІШОХІДНИЙ перехід») і дорожньою розміткою 1.14.2 («Зебра»), перед яким в цей час, у сусідній смузі ліворуч, зупинився невстановлений автомобіль, що пропускав пішохода ОСОБА_1 (позивач), яка в цей час пересікала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «Кіа» моделі «Forte» р. н. НОМЕР_1 . Водій ОСОБА_2 (відповідач) продовжив рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, та своїми діями створив небезпеку для пішохода ОСОБА_1 (позивач), внаслідок чого ОСОБА_2 (відповідач) вчинив наїзд на ОСОБА_1 (позивач). Внаслідок ДТП ОСОБА_1 (позивач) отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу - перелому латерального виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. ОСОБА_2 (відповідач) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки та в силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 (відповідач) від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс» (третя особа), що підтверджується полісмом № 208731327 і діючим станом на 18.01.2023.

У позові позивачем визначено розмір морального відшкодування в сумі: 90000 грн. та як вказується у позові, третя особа має відшкодувати позивачеві: 55410,91 грн. (шкода, заподіяну здоров`ю): 100 % х 5 % = 2770,51 грн. - моральної шкоди, а тому позивач просить про стягнення з відповідача 90000 - 2770,51 = 87229,49 грн. - моральної шкоди.

Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

З урахуванням ст. 13 ЦПК України суд вирішує спір у межах заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1187 ЦК України, 1. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 3. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. 4. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1193 ЦК України, 1. Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. 2. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. 3. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. 4. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1194 ЦК України, 1. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Вищевикладене дає суду правові підстави для висновку, що відповідач має нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем.

Що до розміру відповідальності, то з урахуванням викладеного, а також, ступеня вини відповідача, обставин ДТП, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я суд вважає, що 87229,49 грн. про стягнення яких просить позивач саме з відповідача: ОСОБА_2 є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу злочином моральної шкоди.

Доводи сторони відповідача у відзиві про не пред`явлення позову в межах кримінального провадження не позбавляє позивача права на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Доводи сторони відповідача у відзиві про те, що спроби примиритись з позивачем у межах кримінального провадження не призвели до бажаних результатів із-за завищених вимог позивача не підтверджені конкретними доказами, а також це питання детально з`ясовувалось судом безпосередньо в судовому засіданні і як повідомив суду представник позивача - адвокат Мохнюк Д.М. зі сторони відповідача в межах кримінального провадження надавались лише обіцянки, а не реальні виплати, а також неодноразово вказувалось на відсутність у відповідача суми коштів, які зажадала отримати позивачка.

Доводи сторони відповідача у відзиві на недоведеність стороною позивача розміру морального відшкодування є безпідставними і спростовуються вищевикладеним, а доводи про те, що 10000 грн. є достатнім розміром для відшкодування позивачеві моральної шкоди не ґрунтуються на конкретних правових доказах.

Доводи сторони відповідача у відзиві про не пред`явлення позову до власника власника транспортного засобу не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної вчиненням кримінально-карних дій.

Будь-яких інших конкретних правових доказів, які б свідчили, що моральної шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, стороною відповідача суду не надано, як не надано і конкретних правових доказів, які б повністю або частково спростовували позовні вимоги, а також доказів, які б давали суду саме правові підстави для зменшення визначеного позивачем розміру морального відшкодування з урахуванням положень ст. 1193 ЦК України.

За таких обставин позов задовольняються.

Позивачу шкоди завдано вчиненням злочину.

При поданні сторона позивача була звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До початку судових дебатів адвокатом позивача подано письмову заяву з повідомленням про те, що докази правничої допомоги сторона позивача буде подавати після ухвалення судового рішення та з проханням не вирішувати питання правничої допомоги на час ухвалення судового рішення.

На початок судового засідання і на час виготовлення та проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду (20.11.2023 в 15:00:07 дата і час внесення до ЄДРСР) заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Після проголошення і внесення до ЄДРСР (20.11.2023 в 15:00:07) вступної та резолютивної частини рішення суду до Деснянського районного суду м. Києва 20.11.2023 в 15:09 надійшло і канцелярією суду головуючому 20.11.2023 в 15:15 передано надіслане електронною поштою клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи.

Оскільки клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи надійшло до суду після розгляду справи по суті і ухвалення судового рішення (проголошення і внесення до ЄДРСР 20.11.2023 в 15:00:07 вступної та резолютивної частини рішення суду) суд позбавлений був можливості розглянути клопотання про відкладення розгляду справи по суті, а посилання в цьому клопотанні на те, що сторона відповідача подавала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції 01.11.2023 не повністю відповідає дійсності, оскільки 01.11.2023 сторона позивача подавала не клопотання, а «Заяву про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів» (форма: письмова/електронна, дата надходження до суду: 01.11.2023, час надходження до суду: 10:05) і в прохальній частині якої просила про проведення в режимі відеоконференції судового засідання призначеного на 01.11.2023 на 14:00 год., і в задоволенні цієї заяви ухвалою суду від 01.11.2023 у справі № 754/14236/23 було відмовлено. Крім того, 01.11.2023 в 14:43 до суду повторно надійшла ще одна «Заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів» (форма: писмова/електронна, дата надходження до суду: 01.11.2023, час надходження до суду: 14:43) і в прохальній частині якої сторона відповідача просила про проведення в режимі відеоконференції судового засідання призначеного на 01.11.2023 на 14:00 год. та по цій повторній заяві постановлено ухвалу суду від 01.11.2023 у справі № 754/14236/23 про відмову в задоволенні цієї повторної заяви.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_2 (згідно позову і вироку суду: 27.08.1997 р. н., адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки від 09.09.2022 № 3006- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ): 87229,49 грн. - моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (згідно позову і вироку суду: 27.08.1997 р. н., адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у дохід держави: 1073,60 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: