ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2689/22 Номер провадження 22-ц/814/3901/23Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кузя Олександра Миколайовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року, у складі судді Кіндяка І.С., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на транспортні засоби.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У липні 2022 року адвокат Кузь О.М., який представляє ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову вказав, що сторони перебували у шлюбі, та в період шлюбу за спільні кошти подружжя придбали вказані транспортні засоби, право власності на які були зареєстровані за відповідачем. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 09.12.2020 р. Згоди щодо добровільного розподілу майна подружжя не досягнуто. Відповідач заперечує право позивачки на частку у спільному майні подружжя.

Просить здійснити поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя шляхом виділення у особисту приватну власність ОСОБА_1 вантажного транспортного засобу КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в.. номер кузову НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , зобов`язавши ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 11980, 00 грн за її частку у спільному майні подружжя.

Виділити у особисту приватну власність ОСОБА_2 легковий автомобіль NISSAN TEANA, 2008 р.в., білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов VIN НОМЕР_4 , без виплати компенсації.

Врахувати вартість транспортних засобів на час звернення з позовом, а також ту обставину, що з позивачкою проживає неповнолітня дитина.

У вересні 2022 представник позивачки адвокат Кузь О.М. подав уточнення до позову (а.с. 59-60), в якому вказав, що 02.08.2022 позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 відчужив транспортний засіб NISSAN TEANA, 2008 р.в., білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2020 на користь ОСОБА_3 . Раніше ці обставини не були відомі, оскільки у жовтні 2020 сторони вже не проживали однією сім`єю, а 19.10.2020 у районному суді зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Отже при поділі майна подружжя має бути врахована вартість відчуженого автомобіля NISSAN TEANA, яка становить 229040 грн. станом на 06.06.2022, а також вартість вантажного автомобіля КАМАЗ, яка складає 205080 грн.

Оскільки вартість автомобіля NISSAN TEANA перевищує вартість автомобіля КАМАЗ на 23960 грн., позивач просить також стягнути з ОСОБА_2 1/2 від різниці вартості обох автомобілів у розмірі 11980 грн.

З урахуванням наведеного просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя шляхом виділення у приватну власність ОСОБА_1 вантажного транспортного засобу КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , а також зобов`язавши ОСОБА_2 сплатити їй грошову компенсацію у сумі 11980 грн за її частку у спільному майні подружжя та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати за ним право власності на транспортні засоби NISSAN TEANA, VIN НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 та КаМаЗ-55111, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування вимог зустрічного позову вказує, що з 20.04.2007 по 09.12.2021 він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . При виконанні службових обов`язків він отримав травму та за станом здоров`я 30.09.2016 був звільнений зі служби з поліції. 23.02.2017 отримав одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у сумі 320 000 грн., яке не є спільною сумісною власністю подружжя, та за власні кошти 21.11.2017 придбав автомобіль NISSAN TEANAреєстраційний номер НОМЕР_3 та 06.07.2018 КаМаЗ-55111, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість яких 300 000,00 грн і 25 000,00 грн.Тому вважає, що ОСОБА_1 не має права на вказане майно.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості транспортного засобу КАМАЗ модель 55111, 1991 р.в.. днз НОМЕР_5 у розмірі 12 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1465 грн та 5000 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на майно у вигляді транспортного засобу КАМАЗ модель 55111, 1991 р.в.. днз НОМЕР_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині вимог відмовлено за недоведеністю.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кузь О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.05.2023,ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 . Вирішити питання розподілу судових витрат з урахуванням вартості послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в основу цього рішення суд послався на те, що суб`єкт, який виготовив аналітичні висновки щодо вартості автомобілів, не попереджений про кримінальну відповідальність щодо правомірності визначення вартості майна.

Позивач не погоджується із даним висновком суду, оскільки вимога про попередження особи про кримінальну відповідальність відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК поширюється виключно до висновку експерта. Тоді як ФОП ОСОБА_4 є професійним оцінщиком, який має кваліфікацію із оцінки транспортних засобів і включений до державного реєстру оцінювачів, є суб`єктом оціночної діяльності відповідно чинного законодавства, а тому його аналітичні довідки, щодо вартості майна можуть вважатися доказами у цивільному судочинстві.

Зі свого боку відповідач за первісним позовом не заперечував щодо вартості спірного майна, не надав суду жодних альтернативних доказів відносно дійсної вартості спірного майна, хоча мав можливість замовити оцінку у іншому суб`єкту оціночної діяльності або призначити судову експертизу в порядку ст. 106 ЦПК України. Однак ОСОБА_2 такими можливостями не скористався, отже із урахуванням принципу змагальності у цивільному судочинстві має нести відповідальність за наслідки не вчинення певних процесуальних дій.

Порушуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, встановлений у ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд вийшов за межі аргументів сторін і не обґрунтовано визначив вартість спірного майна на підставі ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу автомобіля КАМАЗ, не зважаючи на те, що вона явно не відповідає ринковій.

В той же час, відповідно до практики розгляду подібних справ судами оцінка майна визначається, виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи, а не від вартості придбання цього майна у минулому.

Також вважає незаконним рішення про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частини автомобіля КАМАЗ, оскільки позивач не погоджувалась на отримання компенсації, а відповідач завчасно не вніс грошові кошти на депозит суду перед ухваленням цього рішення.

Щодо відмови суду врахувати вартість спільного майна, відчуженого відповідачем без згоди іншого подружжя, при поділі майна позивачем було доведено, а відповідачем не спростовано, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, коли дізнавшись про те, що його дружиною ОСОБА_1 подано заяву про розірвання шлюбу, без її згоди здійснив переоформлення права власності на цей автомобіль на користь своєї сестри.

При цьому матеріалами справи встановлено, що автомобіль NISSAN TEANA було продано вже після того, як між подружжям припинились шлюбні відносини. Відповідно ОСОБА_1 не могла знати, що спільний автомобіль було переоформлено на третю особу, оскільки вона та її колишній чоловік проживали окремо.

Також зазначає, що доведеним фактом є те, що ОСОБА_1 не надавала письмової згоди ОСОБА_2 на продаж автомобіля, а відповідачем не доведено в свою чергу, що він таку згоду отримав і цей правочин відповідав інтересам сім`ї.

Щодо розподілу судових витрат, то судове рішення в цій частині також вважає незаконним і необґрунтованим, яке підлягає зміні апеляційним судом в разі ухвалення нового рішення за результатом апеляційного провадження.

Також судом не було дотримано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.08.2022 у справі №545/2396/20, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 20.04.2007 сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09.12.2020 року у справі № 545/2837/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8 на звороті).

Суд встановив, що у період перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_6 придбано два транспортних засоби:

- NISSAN, модель TEANA , 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову VIN НОМЕР_4 ;

- КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, номер кузову VIN НОМЕР_1 .

Право власності на вищевказані транспортні засоби зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію СХН 280073 від 15.05.2019 та СХК 884318 від 06.07.2018.

Після розірвання шлюбу домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між подружжям не досягнуто та у позасудовому порядку не вирішено.

Відповідно до аналітичних довідок від 06.06.2022 р., вартість ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , становить 205 080 грн., а вартість NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. складає 229 940 грн. (а.с. 13-18, 126а-127в).

При розгляді цієї справи суд першої інстанції встановив, що транспортний засіб NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. не може бути предметом спору та не підлягає поділу, оскільки куплений та реалізований сім`єю ОСОБА_6 під час шлюбу.

Транспортний засіб КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. придбаний під час шлюбу між сторонами та є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Встановивши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, та визнав за ОСОБА_2 право особистої власності на майно - транспортний засіб КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , яке за ним зареєстроване та використовується ним у своїй діяльності, зі стягненням на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості вказаного автомобіля, що на час придбання згідно договору купівлі-продажу становила 25 000,00 грн., у сумі 12500,00 грн.

Колегія суддів в повному обсязі не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує y двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СK України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постановах Beликoї Пaлaти Bepxoвнoro Cyдy від 21.11.2018 y cпpaвi N 372/504/17, Верховного Суду від 24.05.2017 року у справі N 6-843цс17, від 06.02.2018 y справі N235/9895/15-ц.

З наведених положень закону та судової практики слідує, що на автомобіль, який був придбаний в період шлюбу, діє презумпція спільності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором aбо законом.

Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду па підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі: річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації - а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджено, і це встановлено місцевим судом, що спірні транспортні засоби КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, номер кузову VIN НОМЕР_1 та NISSAN, модель TEANA , 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову VIN НОМЕР_4 придбані в період шлюбу за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до аналітичних довідок, складених суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 06.06.2022 р., вартість ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , становить 205 080 грн., а вартість NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. складає 229 940 грн. (а.с. 126а-127в).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, автомобіль NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову VIN НОМЕР_4 відчужений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 згідно договору комісії № 5744/006658 від 22.10.2020, за 10 000,00 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 в період шлюбу без відома та згоди ОСОБА_1 продав вищевказаний автомобіль NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову VIN НОМЕР_4 , його вартість, яка згідно наданої позивачкою аналітичної довідки від 06.06.2022 становить 229940,00 грн., враховується при поділі.

При цьому стороною відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом не спростовано належними і допустимими доказами, що вартість відчуженого транспортного засобу NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузову VIN НОМЕР_4 , є меншою, ніж встановлено аналітичною довідкою від 06.06.2022, про яку вказувалося вище.

Клопотання про призначення у цій справі відповідної експертизи щодо визначення дійсної вартості вказаного транспортного засобу ОСОБА_2 та його представник не заявляли ні в місцевому, ні в апеляційному судах.

Встановивши, що сторони придбали спірні транспортні засоби під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що ОСОБА_2 розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_8 , в такому випадку ОСОБА_8 має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу, яка становить 114520 грн. (229940:2=114970).

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, апеляційний суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (провадження 61-4894св22).

Тоді як вартість спірного автомобіля в сумі 10 000,00 грн, як вказано у договорі комісії № 5744/006658 від 22.10.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ,є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу.

Позивачка ОСОБА_8 вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля, тоді як відповідач ОСОБА_9 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору, а також не спростував визначений аналітичною довідкою від 06.06.2022 СПДФО ОСОБА_4 розмір ринкової вартості спірного майна.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , задоволення її первісного позову, виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права особистої приватної власності на вантажний транспортний засіб КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого становить 205080,00 грн; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні в сумі 11980,00 грн (враховуючи межі позовних вимог), оскільки вартість відчуженого ОСОБА_9 автомобіля NISSAN перевищує вартість автомобіля КАМАЗ на 24860 грн. 80):2=12430).

Щодо вартості автомобіля КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колегія суддів також виходить із довідки, наданої позивачці оцінювачем ОСОБА_4 від 06.06.2022, згідно якої ринкова вартість вказаного автомобіля складає 205 080,00 грн.

Заперечуючи вказану в довідці вартість цього автомобіля, відповідач ОСОБА_2 послався на те, що його вартість згідно договору купівлі-продажу складає 25000 грн. Даний автомобіль не є робочим, оскільки він розібраний.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження його ринкової вартості на момент розподілу майна відповідач не надав. Клопотань щодо призначення судової експертизи не заявляв, хоча даний автомобіль знаходиться у нього та міг бути оглянутий експертом.

Вирішуючи питання щодо розподілу вказаного автомобіля, колегія суддів вважає за можливе виділити його позивачці ОСОБА_1 , задовольнивши її вимоги, оскільки інший автомобіль, який придбаний подружжям, проданий відповідачем без згоди позивачки. Відповідач, в свою чергу, не вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі половини ринкової вартості автомобіля КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. Також колегією суддів враховано, що згідно пояснень відповідача ОСОБА_2 автомобіль ним не використовується.

Рішення місцевого суду в частині відмови у визнанні за відповідачем права особистої власності на спірні автомобілі, як такі, що не є спільним майном подружжя, апеляційним судом не переглядається, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не оскаржується.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що ціна позову у цій справі складає 217060,00 грн., при подачі первісного позову ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір у сумі 2170,60 грн. (1% від ціни позову), проте сплачено 2930 грн. (а.с. 1); за апеляційну скаргу ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір у сумі 3255,90 грн, (2170х150%=3255,90), тоді як сплачено фактично 4395,00 грн. (а.с. 153), приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , її первісного позову, та відмову у задоволенні зустрічного позову, тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2930,00 грн., за подання апеляційної скарги у сумі 3255,90 грн. та за подання до місцевого суду заяви про забезпечення позову у сумі 496,20 грн., а всього 5922,70 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Кузя Олександра Миколайовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , задовольнити.

РішенняПолтавського районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на вантажний транспортний засіб КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні в сумі 11980,00 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

У задоволеннізустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на транспортні засоби відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 5922,70 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.11.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук