КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Колдіної О.О., ухвалене в м. Київ 23 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та їх вихованні,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, уточнивши позовні вимоги в березні 2023 року, просив зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у спілкуванні з онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановити наступний порядок участі у вихованні онуки ОСОБА_5 : з 01 вересня до 31 травня щороку - кожну 2 та 4 неділю місяця з 10:00 по 16:00 або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю дитини, побачення проводити в присутності матері за місцем її проживання АДРЕСА_1 , або в іншому місці за домовленістю з матір`ю, з 01 червня по 31 серпня щороку - кожну 2 та 4 суботу місяця з 10:00 до 16:00 за місцем проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2 без присутності матері або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю дитини. Встановити наступний порядок участі у вихованні дитини - онука ОСОБА_6 : з 01 вересня до 31 травня щороку - кожну 1 та 3 неділю місяця з 10:00 по 1600 або в будь-який час за домовленістю з матір`ю дитини, побачення проводити в присутності матері за місцем її проживання АДРЕСА_1 , або в іншому місці за домовленістю з матір`ю, з 01 червня по 31 серпня щороку - кожну 1 та 3 суботу місяця з 10:00 до 16:00 за місцем проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2 без присутності матері або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю дитини. Щорічно в день, наступний після дня народження онуків, в присутності матері за місцем проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_2 в наступному порядку з 10:00 до 17:00, якщо цей день припадає на робочий день, то днем спілкування вважати наступний за цим днем вихідний, або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю.

Позов мотивував тим, що до 09 березня 2017 року проживав за адресою АДРЕСА_3 , 01 березня 2017 року його було госпіталізовано і проведено операцію. Поки він знаходився в лікарні, а саме 09 березня 2017 року його колишня дружина ОСОБА_7 отримала помилкову інформацію про те, що він начебто помер. Маючи за намір усунути від спадкування нинішню дружину позивача, ОСОБА_7 поміняла замки в квартирі, де проживав позивач. В зв`язку з цим 19 травня 2017 року ОСОБА_3 , виписавшись з лікарні, не зміг потрапити в квартиру, де знаходився його син, відповідач у справі ОСОБА_1 . Зі слів відповідача, він не збирався пускати ОСОБА_3 в квартиру, та рекомендував звернутися до суду. При цьому він повідомив, що в квартирі буде проживати його мати ОСОБА_7 , а також її син ОСОБА_2 . В зв`язку з обставинами, які склалися, він був вимушений переїхати до сестри ОСОБА_8 в запропоновану для проживання квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

За чотири роки, поки ОСОБА_3 лікувався та проходив реабілітаційне відновлення, у його сина ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_4 народилися діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не знають про існування діда взагалі. Поки він знаходився в лікарні, ОСОБА_4 жодного разу йому не подзвонила і не відвідала, проявивши повну байдужість. Вважав, що стосунки матері дітей з їх дідом не повинні відображатися на стосунках дітей з дідом, тому він змушений звертатися до суду для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуків.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні онуків: кожну першу суботу місяця та третю неділю місяця з 10:00 до 13:00 в присутності матері в рекреаційних зонах або зонах дитячого дозвілля, щорічно в день, наступний після дня народження онуків, в присутності матері з 10:00 до 14:00, якщо цей день припадає на робочий день, то днем спілкування вважати наступний за цим днем вихідний, або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю в рекреаційних зонах або зонах дитячого дозвілля. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Позивач ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив змінити встановлений судом порядок участі ОСОБА_3 у вихованні онуків на більш розширений, а саме: кожну першу суботу місяця та третю неділю місяця з 10:00 до 13:00 в присутності матері в рекреаційних зонах або зонах дитячого дозвілля, а також за місцем проживання діда ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) чи проживання матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права в частині правового обґрунтування, але потребує уточнення щодо встановлення судом порядку участі у вихованні онуків, з урахуванням пори року та їх навчання в навчальних закладах. При визначенні графіку побачень суд правильно врахував, визначивши зустрічі в присутності матері, що діти не спілкувались значний час з дідом, між ними відсутній стійкий контакт та прихильність до діда, але зазначений графік та спосіб спілкування, виключно в рекреаційних зонах або зонах дитячого дозвілля не повністю враховує фізіологічні потреби дітей з урахуванням пори року та погодних умов (сніг, дощ, холод). Спілкування з дідом виключно в рекреаційних та ігрових зонах, через ігрову мотивацію, буде направлено на спілкування з однолітками, а дід залишиться осторонь як фігура, котра спостерігає за дітьми, та який є відволікаючим фактором. Крім того, на теперішній час існують інші потреби у витрачанні часу зустрічей, а саме на організацію додаткових занять для покращення успішності з погано засвоєних дисциплін у школі, шляхом найму репетиторів за місцем проживання онуків. Реєстрація місця проживання онука співпадає з місцем постійного проживання діда, а реєстрація місця проживання онуки співпадає з місцем постійного проживання матері. Таким чином, якщо порядок участі ОСОБА_3 у вихованні онуків не буде обмежено тільки рекреаційними зонами або зонами дитячого дозвілля, а також додатково буде передбачати можливість спілкування дітей з дідом за місцем їх або його проживання, це тільки відповідатиме інтересам дітей та сприятиме їх розвитку.

07 вересня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про відмову від апеляційної скарги, яку в судовому засіданні 15 листопада 2023 року було прийнято апеляційним судом та закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що позивач у справі є його батьком, який кинув сім`ю та дітей на початку 2000-х і не брав участі в їх утриманні, намагався виселити їх з квартири, після виходу на пенсію почав зловживати алкогольними напоями та чинив насилля у колишній сім`ї, крав особисті речі та грошові кошти. За їх рахунок ОСОБА_3 було придбано квартиру на початку 2015 року, однак під тиском нинішньої дружини позивача ОСОБА_9 квартира була подарована на користь сторонньої особи ОСОБА_10 . На даний час в провадженні судів перебуває понад 40 цивільних справ за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_9 до нього та його брата ОСОБА_2 у майнових спорах. Через свої корисливі мотиви ОСОБА_3 подавав позови навіть до онуків, зокрема справи № 752/7901/20, № 752/7015/20, № 752/4834/22, № 752/9136/22, в яких він намагався стягнути кошти з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як опікуна ОСОБА_6 , а у справі № 752/4834/22 взагалі просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яку позивач захопив, не маючи на це правових підстав.

Вважав, що позивач не ставить на меті бачитись з онуками, а використовує позов виключно як засіб психоемоційного шантажу з метою вимагання коштів. Також, подаючи позов, ОСОБА_3 фактично прагне встановити, що він проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , щоб маніпулювати цим в інших позовах.

Наголошував, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі чинять ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з дітьми, натомість у висновку комісії зазначено, що позивач не бажав спілкуватися з онуками. Тобто позивач, не маючи бажання спілкуватися, не вчинив жодних дій для спілкування з онуками, а тепер подав відповідний позов, що не свідчить про виникнення у нього такого бажання, а виключно для нового шантажу, маніпулювання і спроби нашкодити відповідачам.

Вказував, що судом не запитано думки дітей щодо їх бажання спілкуватися з дідом.

Зазначив, що судове засідання 23 березня 2023 року було проведено у його відсутності під час повітряної тривоги. Він з`явився в судове засідання, однак не був допущений до суду, оскільки приміщення було зачинене. В телефонному режимі близько 09:20 йому вдалося повідомити помічнику судді, що він прибув в судове засідання, на що йому було надано відповідь, що справа буде розглядатися, і запропоновано пройти до кабінету судді. Однак після цього помічник судді повідомила, що справу вже розглянуто без участі відповідачів.

Повідомляв про орієнтовний розмір судових витрат 50000 грн.

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити, посилаючись на те, що в 2015 році його хвороба почала стримко прогресувати, в зв`язку з чим він не міг спілкуватися з онукою, після операції деякий час провів у комі, а його син не сприяв відносинам через хворобу та відсутність особистої зацікавленості. Крім того, ОСОБА_1 не вважав за необхідне повідомити онукам про наявність у них діда і натепер не знає, як це зробити, тому ухиляється від цього питання. Вирішення цієї проблеми ускладнюється тим, що відносини між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 зіпсувались, вони проживають за різними адресами.

Вважав, що суд першої інстанції вірно встановив порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з онуками в присутності матері, яку це рішення влаштовує, вона не оскаржує його в апеляційному порядку.

Вказував, що розширення місць побачень, визначених судом, включивши до цих місць місця проживання діда та матері надасть ОСОБА_4 при її бажанні можливість додатково, та виключно на її вибір, в разі подальшого погіршення її відносин з ОСОБА_1 , спілкуватися з ОСОБА_3 не тільки в рекреаційних зонах або зонах дитячого дозвілля, а також додатково у вказаних ним місцях проживання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно актових записів про народження, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 92, 95 т. 1).

Позивач ОСОБА_3 є дідом дітей ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2018 року народження, по лінії батька.

На а. с. 15 - 30 т. 1 знаходяться копії медичних документів (виписки, консультативні висновки, направлення на госпіталізацію, виписки з історії хвороби) за 2017 - 2020 роки ОСОБА_3 , який знаходився в стаціонарі відділення хірургії патології аорти з 09 березня по 23 березня 2017 року, 13 березня 2017 року проведена операція, протезування аортального клапану та пластика мітрального клапану. Згідно консультативного висновку Державної установи Національного інституту серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова від 03 лютого 2020 року, рекомендовано амбулаторне лікування під наглядом лікуючого лікаря.

01 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Служби у справах дітей Голосіївського району м. Києва, в якій просив встановити йому графік спілкування з онуками за адресою АДРЕСА_3 без присутності матері дітей в другу та четверту суботу місяця з 19:00 до 19:00 та за адресою АДРЕСА_1 в присутності матері дітей, в другу та четверту неділю місяця з 10:00 до 19:00 та в день, наступний після дня народження дитини, з 11:00 до 20:00 (а. с. 10 - 13 т. 1).

19 жовтня 2021 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва обстежено умови проживання малолітніх ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2018 року народження, за адресою АДРЕСА_4 . Встановлено, що для малолітніх дітей наявні окремі спальні місця, наявні шафа для одягу, стіл для навчання, дитячі речі, одяг, іграшки відповідно віку, статі та сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , батько, проживає, не зареєстрований, ОСОБА_4 , мати, проживає, зареєстрована, ОСОБА_5 , 2015 року народження, донька, проживає, зареєстрована, ОСОБА_6 , 2018 року народження, син, проживає, не зареєстрований, Згідно висновку після проведеного обстеження, умови для проживання та виховання малолітніх дітей створено належним чином (а. с. 72 т. 1).

Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією складено висновок до суду від 31 січня 2023 року № 100-982 про доцільність визначення ОСОБА_3 способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За змістом даного висновку, малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з матір`ю та батьком проживають за адресою АДРЕСА_1 , житло належить батьку на праві приватної власності. Зі слів батьків, дід малолітніх ОСОБА_3 з дітьми не спілкується, не приїздить, не приймає участі у вихованні, не цікавиться успіхами дітей, навчанням, взагалі не бере участі у життєдіяльності дітей. Згідно листа Спеціалізованої школи І-ІІІ № 260 м. Києва від 23 листопада 2022 року, за період навчання ОСОБА_5 в школі дід не брав участі у вихованні дитини, не цікавився навчанням та шкільним життям дитини, не відвідував батьківські зустрічі, не підтримував зв`язку з класним керівником. Дід ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , 15 листопада 2022 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва обстежено умови проживання діда та встановлено, що в разі перебування дітей, для них передбачено окрему кімнату, в якій наявні меблі, стіл для навчання, комп`ютер, шафа для одягу. Зі слів ОСОБА_3 , в квартирі разом з ним проживають його дружина ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_11 . Житло знаходиться в користуванні ОСОБА_3 згідно ордеру № 77016 від 12 лютого 1981 року. Зі слів діда, батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 чинять перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми, на даний час він не має змоги брати участь у життєдіяльності дітей. Згідно усних пояснень діда, ОСОБА_3 , і батьків, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , діти не знають діда і будь-який емоційний зв`язок між ними відсутній. Батько ОСОБА_1 надав до Служби письмові пояснення від 18 січня 2023 року, в яких зазначає, що наразі є понад 60 судових справ, в яких задіяні як сторони дід ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_12 , що стосуються переважно майнових питань. Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація вважала за доцільне встановити ОСОБА_3 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з онуками: з ОСОБА_5 - кожну першу неділю місяця з 10:00 до 14:00 в присутності матері дитини в рекреаційних зонах чи зонах дитячого дозвілля, з ОСОБА_6 - кожну третю суботу місяця з 10:00 до 14:00 в присутності матері дитини в рекреаційних зонах чи зонах дитячого дозвілля (а. с. 138 - 142 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази - роздруківка з сайту «Київ цифровий» про повітряну тривогу 23 березня 2023 року, копії судових рішень у інших справах за участі учасників даної справи, копії розписки, договорів дарування та купівлі-продажу, копії особистих документів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , копію витягу з ЕРДР, копії інформаційних довідок, акту державного виконавця, копія виконавчого листа, копія позовної заяви, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копії квитанцій.

До відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 також надано нові докази: копія ордеру, копія довідки щодо реєстрації постійного місця проживання, копія службової характеристики, копія довідки від 24 квітня 1990 року, копія витягу з особової справи, копії листів, відомості щодо юридичних осіб ПП «Юс-Центр» та ПП «ЮСЦЕНТР».

Крім того, 26 червня 2023 року позивачем ОСОБА_3 подано клопотання про долучення до справи нових доказів витягу з ЄДРПОУ щодо адвокатського бюро «Любаренко та партнери», копію договору оренди квартири, фотоматеріали, 17 липня 2023 року подано клопотання про долучення до справи копії витягу з розпорядження, копії ордеру, копії свідоцтва про смерть, копії довідки щодо зареєстрованих осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не надано доказів неможливості подання документів до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від нього, за наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Докази, надані відповідачем до апеляційної скарги, приймаються апеляційним судом з огляду на повідомлені ним обставини щодо розгляду справи судом першої інстанції у його відсутності та під час повітряної тривоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог в сукупності з доводами апеляційної скарги і відзиву на неї, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 909/105/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 922/1163/18.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі діда у вихованні онуків, між позивачем та відповідачами існує довготривалий конфлікт, пов`язаний з майновими правами, що не може бути підставою для усунення діда по лінії батька від спілкування та виховання своїх онуків, з боку відповідачів суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що дід несе загрозу для своїх онуків та його спілкування з дітьми суперечить інтересам. При встановленні графіку побачень з дітьми судом враховано, що діти не спілкувались з дідом, між ними відсутній стійкий контакт та прихильність до діда, в зв`язку з чим зустрічі повинні проводитись в присутності матері. При цьому суд не вбачав необхідності обмежити спілкування дітей з дідом місцем проживання дітей або діда, оскільки це не сприяє їх розвитку та не відповідає інтересам дітей.

Апеляційний суд не може погодитись із такими висновками, оскільки вони зроблені за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, здійснені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України в мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Всупереч наведених вимог закону, судом першої інстанції не зазначено, на підставі яких доказів ним встановлено факт обмеження спілкування і таким чином створення відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 перешкод позивачу ОСОБА_3 у спілкуванні з онуками ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2018 року народження.

Перевіряючи відповідність наданих позивачем до позову доказів на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності і оцінку цих доказів судом першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.

Не можуть вважатися самі по собі доказами створення перешкод у спілкуванні з онуками копія листа ОСОБА_3 від 01 грудня 2020 року, адресована Службі у справах дітей Голосіївського району в м. Києві з копіями на адреси відповідачів, в якому позивач просив орган опіки та піклування підготувати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дітей та інших документів, що стосуються справі.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази будь-яких звернень позивача до відповідачів з приводу спілкування з дітьми з дня їх народження до дня пред`явлення даного позову.

Не є таким доказом висновок Служби у справах дітей Голосіївського району в м. Києві, яким встановлено графік побачення позивача з онуками, оскільки в даному листі не вбачається, що службою у справах дітей встановлювалися будь-які обставини чинення перешкод у спілкуванні з онуками, натомість, у даному висновку встановлено з пояснень батьків, що ОСОБА_3 сам не виявляє ініціативи у спілкуванні з дітьми, не приїздить, не приймає участі у вихованні, не цікавиться їх життям, успіхами та навчанням.

Також позивачем не надано доказів неможливості реалізації встановленого графіку побачень відповідно до висновку від 31 січня 2023 року № 100-982 про доцільність визначення ОСОБА_3 способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будь-яких звернень щодо неможливості його виконання.

Не є сама по собі доказом чинення перешкод відповідачами перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми значна кількість цивільних справ, які перебували та перебувають в провадженні судів, з приводу майнових спорів між позивачем, відповідачами та іншими особами, що не заперечується обома сторонами в цій справі.

Медичні документи, надані ОСОБА_3 до позову, можуть свідчити про його особисту неможливість спілкування з онуками, обумовлену необхідністю перебування в медичних закладах та проходження медичних процедур, однак не є доказами створення відповідачами перешкод у спілкуванні з дітьми.

Доводи ОСОБА_3 в позові, що за час його лікування та післяопераційної реабілітації відповідач ОСОБА_4 жодного разу не подзвонила йому і не відвідала у лікарні, проявивши байдужість, як не спростовують, так і не підтверджують обставин щодо чинення даним відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з онуками.

Апеляційний суд враховує, що актуальних доказів звернення до органів внутрішніх справ, органів опіки з питань усунення перешкод у спілкуванні з дітьми станом на час подання позову ОСОБА_3 не надано.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року, у статті 12 визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Разом із тим, всупереч вимог ст. 171 СК України і Конвенції про права дитини, судом першої інстанції не було заслухано думки неповнолітніх дітей при вирішенні спору щодо їх виховання.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Із доказів, наявних в матеріалах справи, яким було вище надано оцінку апеляційним судом, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передумов вважати, що відповідачі чинять позивачу будь-які перешкоди у спілкуванні з його онуками, і що відсутність спілкування позивача з онуками не пов`язана виключно з позицією відповідачів як батьків щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з їх дітьми.

Натомість, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 взагалі будь-яким чином виявляв ініціативу зустрічей з неповнолітніми онуками як особисто, так і у дистанційному спілкуванні з ними, підтримуючи родинний зв`язок в телефонному режимі, засобами соціальних мереж та в месенджерах, і що в підтримці цієї ініціативи відповідачами йому було відмовлено.

Відтак, безпідставними є доводи ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу про правильність встановлення судом першої інстанції порядку його участі у вихованні онуків, і що даний порядок лише потребує розширення в частині місць побачення діда з онуками.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції було розглянуто справу у його відсутності під час повітряної тривоги, в зв`язку з чим він не зміг вчасно потрапити до приміщення суду, апеляційний суд виходить із наступного.

В постановах Верховного Суду від 22 грудня 2022 року в справі 910/2116/21 (910/12050/21), від 21 червня 2023 року в справі 904/8306/21 та інших викладено правовий висновок, згідно якого «Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.

Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі - сигнал «повітряна тривога»).

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

Відповідно до наведених норм судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин».

Отже, у визначений рішенням Голосіївського районного суду час розгляду (23 березня 2023 року з 09 год. 36 хв.) справи тривала «повітряна тривога», сигнал про яку оголошено о 09 год. 07 хв., а про «відбій повітряної тривоги» - о 11 год. 04 хв., що підтверджується даними з сайту «Київ цифровий», Історія повітряних тривог у Києві внаслідок російської військової агресії https://kyiv.digital/storage/air-alert/stats.html.

За таких обставин, незважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, водночас ураховуючи наявність у сторін об`єктивних і поважних причин, з яких він не зміг вчасно з`явитися до суду, так само, як і подати клопотання про відкладення судового розгляду з цих причин, суд першої інстанції мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосувавши відповідні процесуальні норми з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, необхідності дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає передчасним завершення розгляду справи за відсутності відповідача, який мав об`єктивні перешкоди для явки в судове засідання через оголошення сигналу «повітряна тривога».

Разом із тим, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо суті і змісту майнових спорів, які виникли між ним, ОСОБА_3 та іншими особами, оскільки такі доводи не стосуються підстав позову про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, і обставини, повідомлені відповідачем у цій частині, не входять до предмету доказування даної справи, відтак апеляційний суд не може надавати їм правову оцінку.

Крім того, є припущеннями, не підтвердженими будь-якими доказами, та підлягають відхиленню апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 , подаючи даний позов, прагне встановити, що він проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_2 для того, щоб маніпулювати цим в інших позовних провадженнях.

Виходячи із наведеного, із наданих сторонами доказів апеляційним судом не встановлено порушення прав ОСОБА_3 на спілкування з дитиною, а отже воно не підлягає захисту, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягав, відтак був частково задоволений судом першої інстанції безпідставно.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки позивач ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в розмірі 2522,40 грн., підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та їх вихованні.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 в розмірі 2522,40 грн. за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.