Справа № 303/6362/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Савинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 квітня 2022 року (у складі Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Другої Мукачівської державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі державного нотаріуса Шпеник Мар`яни Юріївни, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у серпні 2021 р.

Просила:

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія і номер 1-677, видане ОСОБА_2 19 жовтня 2020 р. державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54651053 від 19.10.2020 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 54649744 від 19.10.2020 р., прийняті державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області;

-скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 47,50 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог указала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина і до кола спадкоємців першої черги за законом належать вона та двоє синів спадкодавця.

Однак, за рідним братом померлого чоловіка позивача ОСОБА_2 , зареєстровано право власності на частину спадкового майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 47,50 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що ОСОБА_2 , як спадкоємцю другої черги, було протиправно видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки таке порушує її спадкові права та спадкові права дітей як спадкоємців першої черги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 квітня 2022 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-суд посилається на постанову державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 10.04.2012 р. про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, і витяг із реєстру права власності на нерухоме майно, проте позивач не подавала до суду такого документу;

-також суд посилався на свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2020 р., виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори, з якого вбачається, що таке видано на частину спірного будинку ОСОБА_2 , 1954 р. народження, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2 , 1922 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте позивач не подавала до суду такого документу;

-суд першої інстанції усі доводи та аргументи позивача залишив без належної правової оцінки.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, державний нотаріус подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а судова повістка, адресована ОСОБА_2 повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». ОСОБА_2 повідомлявся про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

19.04.2023 р. у системі «Електронний суд» представником позивача було подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції й ухвалою Закарпатського апеляційного суду це клопотання було задоволено та доручено Хмельницькому апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання, яке призначено на 04 травня 2023 р. о 13.30 год. у режимі відеоконференції, однак на вказану дату і час представник позивача не вийшла на відеоконференцзв`язок із Закарпатським апеляційним судом. У силу вимог ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, відтак розгляд справи здійснювався за відсутності сторони позивача.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що станом на момент звернення до суду з указаним позовом позивачем не надано належних і допустимих доказів, а судом у процесі судового розгляду справи не встановлено фактичних даних щодо належності ОСОБА_3 права власності на спірний будинок і видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на частину будинку саме як спадкоємцю другої черги після смерті брата ОСОБА_3 .

При цьому встановив, що згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «батьки» записано: батько « ОСОБА_2 », мати « ОСОБА_4 ». ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

12.08.1998 р. виконкомом Бабичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з даними витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.08.2008 р. № 19869735 ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2008 р. серії НОМЕР_4 належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Будинок).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2010 р. у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 і Бабичівської сільської ради Мукачівського району про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації і визнання права власності на спадкове майно було відмовлено.

Разом із тим, відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2010 р. рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 березня 2010 р. змінено: позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 серпня 2008 р., видане виконавчим комітетом Бабичівської сільської ради ОСОБА_3 та скасовано державну реєстрацію прав власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

10 квітня 2012 р. ОСОБА_5 у своїх інтересах та інтересах дітей подала до Мукачівської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 .

На підставі постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори Плеші А.М. від 10.04.2012 р. ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що остання не подала документів, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, і витягу з реєстру права власності на нерухоме майно.

Із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.12.2020 р. № 237844451 убачається, що право власності на частину Будинку зареєстровано за ОСОБА_2 ; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 1-677, видане 19.10.2020 р., видавник ОСОБА_7 , державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 посилається на встановлені рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2010 р. обставини щодо прийняття ОСОБА_3 спадщини (до складу якої входить спірний будинок) за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 та видачу відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірного будинку як спадкоємцю другої черги всупереч наявності спадкоємців першої черги.

Однак, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2010 р. рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2010 р. змінено, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 серпня 2008 р., видане виконавчим комітетом Бабичівської сільської ради ОСОБА_3 та скасовано державну реєстрацію прав власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Також указаним рішенням встановлено: - відсутність даних щодо оформлення спадкодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (батьками померлого ОСОБА_3 та відповідача права власності на спірний будинок; - ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги по закону щодо прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві ОСОБА_4 , його матері, яка померла після свого чоловіка та не залишила заповідального розпорядження щодо своїх майнових прав. Указане рішення набуло законної сили та не оскаржено позивачем.

Тобто, на момент видачі спірного свідоцтва державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірний будинок скасовано відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2010 р.

Із постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори Плеші А.М. від 10.04.2012 р. убачається, що ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що остання не подала документів, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, і витягу з реєстру права власності на нерухоме майно. Ця постанова ОСОБА_5 не оскаржена.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2020 р., виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю., убачається, що таке видано на частину спірного будинку після смерті ОСОБА_2 , 1922 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 спадкоємцю ОСОБА_2 , 1954 р. народження.

Згідно з положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (статті 1268, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

У постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31 січня 2022 року у справі № 326/1511/20 (провадження № 61-18464св21 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Із урахуванням викладених норм матеріального права належить дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину.

Оскільки позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , через те, що вона не подала документів, які посвідчують його право власності на жилий будинок, і Витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно, вона вважається такою, що її не прийняла, тому видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом права ОСОБА_8 не порушено й правові підстави для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва відсутні. Крім того, ОСОБА_2 успадкував частину спірного будинку після смерті свого батька ОСОБА_2 , 1922 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а не після смерті свого брата та чоловіка позивачки, як це стверджує остання.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує наступне.

Позивач у апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і дослідив письмові докази, які позивач до суду не подавала, такими доказами є: постанова державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 10.04.2012 р. про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, які посвідчують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок і Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно та свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2020 р., виданого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори із якого вбачається, що таке видано на частину спірного будинку ОСОБА_2 , 1954 р. народження, як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2 , 1922 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позовній заяві позивач просила: - витребувати від Бабичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області заповіт ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 посвідченого Бабичівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області 23 листопада 1992 р. і завірений витяг із Реєстру реєстрації заповітів у частині реєстрації указаного заповіту; - витребувати від Мукачівської районної нотаріальної контори спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3 зворот).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19 листопада 2021 р. указані докази були витребувані (а.с.56-57).

19 січня 2022 р. на адресу Мукачівського міськрайонного суду надійшла копія спадкової справи № 885/2008 відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.95-114) і в копіях цієї спадкової справи містилася, зокрема, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2012 р. (а.с.106), яку позивач не подала як доказ до свого позову, та копія рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 липня 2010 р. (а.с.111-114), яким рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2010 р. (на яке позивач посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог), змінено, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 серпня 2008 р., видане виконавчим комітетом Бабичівської сільської ради на ОСОБА_3 та скасовано державну реєстрацію прав власності на вказане нерухоме майно (домоволодіння буд. АДРЕСА_1 ) від 13 серпня 2008 р. У решті рішення суду, щодо відмови в інших позовних вимогах ОСОБА_2 залишено без змін. Указане рішення набрало законної сили і позивач також не вважала потрібним про нього вказати.

Із відповіді Другої Мукачівської державної нотаріальної контори вбачається, що при оформленні спадщини в спадковій справі відсутній заповіт, посвідчений Чинадіївською селищною радою 23.11.1992 р. № 4 від імені ОСОБА_2 1922 р. народження, яким помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (не знайдений) (а.с.141), натомість додано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_2 після смерті свого батька успадкував частину спірного житлового будинку (а.с.141).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд першої інстанції керуючись принципом верховенства права, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зробив правильний висновок про недоведеність позивачем порушення її прав, навпаки, в ході дослідження письмових доказів, які були витребувані судом за клопотанням позивача, встановлено, що деякі докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, позивачем не було подано взагалі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 квітня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 16 травня 2023 р.

Судді: