ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1854/20 Номер провадження 22-ц/814/3862/23Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 16:04:08 до 16:27:10; дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 51 444 грн відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, 7 500 грн моральної шкоди, 2 500 грн витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, його автомобіль отримав механічні ушкодження. Страхова компанія відповідача виплатила йому страхове відшкодування в межах ліміту страхування в розмірі 98 000 грн та 2 000 грн він отримав від відповідача в якості відшкодування франшизи.

Однак згідно звіту про оцінку майна, складеного 23.06.2020 суб`єктом оціночної діяльності, вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 151 444 грн, отже отримане страхове відшкодування є недостатнім для відшкодування фактичного розміру шкоди, тому вважає, що на підставі ст.1194 ЦК України різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 51 444 грн має бути стягнута із відповідача.

Відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем у 7 500 грн, обґрунтовано тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, оскільки користувався ним як в особистих справах, так і у зв`язку із роботою. Будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав душевний хвилювань, пов`язаних із відчуттям небезпеки за своє життя та життя дружини, яка знаходилась в автомобілі як пасажир.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2021 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 51 444 грн відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, 7 500 грн відшкодування моральної шкоди, 2 500 грн витрат на проведення оцінки, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд безпідставно прийняв як належний і допустимий доказ на підтвердження розміру матеріального збитку звіт від 23 червня 2020 року, який складений через півроку після дорожньо-транспортної пригоди без повідомлення відповідача.

Суд не дав належної оцінки також обставинам, внаслідок яких не була проведена призначена судом авто товарознавча експертиза - відсутність автомобіля, який був відчужений третій особі, а також не взяв уваги відсутність даних про фактичні витрати позивача на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2020 о 18 год. 45 хв. у м.Полтаві на перехресті вулиць Великорогізнянська та Героїв Крут, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги в русі автомобілю марки «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 10.02.2020 (а.с.7), за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , значиться ОСОБА_2 (а.с.34).

Відповідно до наданої виписки надходжень по картці ОСОБА_2 (а.с.35), 25.05.2020 здійснено переказ коштів в розмірі 32 000 грн як страхове відшкодування від СК «Ю.ЕС.АЙ», аналогічні перекази здійснені 22.05.2020 в сумі 33 000 грн та 21.05.2020 в сумі 33 000 грн, а загалом на суму 98 000 грн.

Відповідачем у досудовому порядку було передано позивачу 2 000 грн як відшкодування франшизи.

Згідно із звітом про оцінку майна, складеним 23.06.2020 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (а.с.8-33), вартість матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 151 444 грн.

Проведення оцінки здійснено атестованим оцінювачем за результатами огляду колісного транспортного засобу «Kia Rio», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 17.01.2020, з метою визначення вартості об`єкта оцінки без урахування аварійних пошкоджень та величини матеріального збитку, завданого КТЗ внаслідок ДТП. В додатках до даного звіту містяться акт огляду транспортного засобу від 25.05.2020, в якому зазначено назви пошкоджених деталей і опис таких пошкоджень, а також ремонтна калькуляція № А05/07-20 з переліком робіт, які необхідно провести для відновлення попереднього стану автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок неправомірних дій відповідача та фототаблиці.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за заявленими вимогами позивача та за запереченнями відповідача предметом доказування у справі є розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з пошкодженням його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.01.2020 у м.Полтаві.

Факт скоєння відповідачем ДТП є беззаперечно доведений, розмір завданої шкоди під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку № А05/07 від 23.06.2020, складеного на замовлення позивача, а відповідачем не надано жодного доказу на обґрунтування своїх заперечень розміру збитку та сумнівів щодо правильності висновку спеціаліста, отже суд виходив із встановленого в зазначеному звіті розміру матеріального збитку, завданого позивачу, як власникові пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП в розмірі 151 444 грн.

Суд звернув увагу, що у наданому звіті (а.с.9) при зазначенні числового значення вартості матеріального збитку було вказано 51 444, разом із тим, вказуючи число прописом, суб`єкт оціночної діяльності вказав розмір - сто п`ятдесят одна тисяча чотириста сорок чотири гривні, що узгоджується із відомостями у звіті наведеними у розділах 10,11 (а.с.15,16), що безпосередньо стосуються порядку визначення вартості матеріального збитку та результатів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Спірні правовідносин врегульовані нормами ЦК України, а також нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведена норма закону застосовується у взаємозв`язку із нормами закону, яким визначаються підстави та порядок виплати страхового відшкодування.

Відповідно до статті третьої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений алгоритм дій страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати):

страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування;

протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків;

якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати визначений статтею 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою;

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, за змістом наведених норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» однією із істотних обставин, яку має встановити страхувальник перед ухваленням рішення про виплату страхового відшкодування, є визначення розміру матеріальних збитків (шкоди), завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено у межах розгляду цієї справи і визнається учасниками, після настання страхового випадку страхувальник - СК «Ю.ЕС.АЙ», сплатив позивачу по справі страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн, отже у межах процедури, визначеної ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», був визначений розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що з огляду на характер спірних правовідносин на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не долучив до справи документів (звіту фахівця, висновку експерта, тощо), на підставі яких страхувальник визначив розмір шкоди (з яким, вочевидь погодився позивач) і не навів обґрунтованих доводів на користь необхідності проведення додаткової оцінки завданої шкоди одразу після отримання страхової виплати та через півроку після дорожньо-транспортної пригоди. У справі відсутні докази про те, що позивач як потерпілий не погоджувався із розміром шкоди, яка була визначена страхувальником.

Судом у справі призначалася автотоварознавча експертиза для визначення розміру шкоди, проте вона не була проведена, зокрема у зв`язку з ненаданням позивачем автомобіля експерту для огляду - представник позивача повідомив суду, що автомобіль переданий у розпорядження третьої особи (а.с.176); будь-яких даних про здійснення позивачем ремонту з відновлення автомобіля, вартості таких робіт суду не надано, як і не надано доказів щодо обставин відчуження автомобіля: безоплатно, якщо ж оплатно - за яку ціну.

За таких обставин відсутні підстави вважати доведеними витрати, які зробив або мусить зробити позивач для відновлення пошкодженого автомобіля (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Враховуючи встановлене та керуючись вимогами ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що наданий позивачем у справу звіт про оцінку майна, складений 23.06.2020 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , не можна визнати достовірним і достатнім доказом (ст.79 і ст.80 ЦПК України) для підтвердження розміру матеріального збитку, заявленого позивачем.

Відповідно до п.23.1 ст.23, ст.26-1, п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду обмежений двома випадками: у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, а також у зв`язку із смертю потерпілого (право на отримання відшкодування отримують чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені) потерпілого).

Позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля, яку він оцінив у 7 500 грн.

Відповідно до положень статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на факт пошкодження його майна (автомобіля), протиправність дій відповідача, його поведінку після зіткнення, тривалість порушення прав позивача, що потягнуло зміни у нормальному ритмі життя, тощо.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу у результаті ДТП, апеляційний суд враховує форму вини заподіювача шкоди (непрямий умисел), своєчасне отримання позивачем страхового відшкодування, добровільну сплату відповідачем 2 000 грн франшизи, відсутність доказів про негативну умисну поведінку відповідача.

Зважаючи на наведене і керуючись принципом справедливості, апеляційний суд визнає, що достатньою сумою для відновлення порушеного права позивача є 1 000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення із відповідача на користь позивача 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом третім ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог у разі часткового задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 сплатив 840 грн судового збору за подачу позову до суду (т.1 а.с.1)

Позовні вимоги задоволено на 1,63%.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у розмірі 840 х 1,63% = 13,69 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплатив 1 261,20 грн судового збору (т.2 а.с.20).

Апеляційна скарга задоволено на 100 - 1,63 = 98,37 %

Таким чином. ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 261,20 х 98,37 % = 1 240,64 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15 квітня 2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Отже, сторона по справі у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу, надано договір про надання професійної правничої допомоги від 28 серпня 2020 року (т.1 а.с.36-37), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 000317 (т.1 а.с.38), копія ордера № 1035541 (т.1 а.с.39), детальний опис робіт (т.1 а.с.40), копія квитанції про сплату коштів у розмірі 5 000 грн за надання правої допомоги (т.1 а.с.208)

Таким чином, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 5 000 х 1,63%= 81,50 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13,69 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 81,50 грн, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 240,64 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1 240,64 - (13,69+81,50) = 1 172,83 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ОСОБА_2 частину судового збору.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди і 81,50 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 226,95 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов