ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8771/23 Справа № 179/467/22 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Магдалинівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Магдалинівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

Позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкова справа за померлим заведена у державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги, позивачі дізналися, що ОСОБА_5 за життя склав заповіт, посвідчений 18 січня 2021 року державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №19. Спадкоємцем за вищевказаним заповітом є ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_5 .

У березні 2015 року ОСОБА_5 перебуваючи при здоровому розумі, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, у приміщенні Магдалинівської державної нотаріальної контори заповідав приватизовану земельну ділянку площею 5,327 га, що розташована на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області своїй онуці ОСОБА_6 . Проте, під натиском ОСОБА_1 , яка забрала батька на кілька днів, примусила підписати інший заповіт на її користь.

Позивачі зазначають, що важкохворий батько склав заповіт, стан його здоров`я був нестабільний та сам по собі завжди потребував постійного стороннього нагляду.

За кілька днів до того, як ОСОБА_1 забрала ОСОБА_5 , 14.01.2021 чинила насилля над своїми батьками та примусила до складення нового заповіту в свою користь.

Позивачі вважають, що викладені обставини, які підтверджуються довідками, показують, що батько спадкодавець ОСОБА_5 протягом останніх двох років свого життя перебував у надзвичайно важкому стані, через що страждав на фізичне захворювання, так і на психічний розлад, який істотно впливав на усвідомлення значення дій, отже, не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій.

Позивачі вважають, що фактична наявність самого заповіту суперечить волі спадкодавця щодо наміру позбавлення батьком права користування двох своїх інших дітей, своєї дружини та онуки належним йому майном.

На підставі наведеного, позивачі звертаються до суду та прохає визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 18 січня 2021 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. за № 19 від 18 січня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 992 грн. 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ( АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 992 грн. 40 грн.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним.

1. ОСОБА_4 є неналежним позивачем.

2. Відповідно до пояснень третьої особи - Магдалинівської державної нотаріальної контори - позивач ОСОБА_4 у встановлений шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подавав. Перебуваючи в статусі особи, що не прийняла спадщину, ОСОБА_4 не мав права на оскарження заповіту.

3. В матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази про наявність у спадкодавця ОСОБА_7 будь - якого психічного захворювання на момент складення заповіту.

08.11.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є чоловіком позивача ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_3 (т. 1 а. с .16, 18).

18 січня 2021 року ОСОБА_5 було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б., згідно якого ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 всі права та обов`язки, а також все інше майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право (а. т. 1. а. с. 14).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 17), у зв`язку із чим відкрилася спадщина, у відповідності до ст. 1220 ЦК України.

Як вбачається з пояснень державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б., 26 квітня 2022 року за № 86/2022 за заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1 відкрито спадкову справу після померлого ОСОБА_5

03 травня 2022 року надійшли заяви про прийняття спадщини за законом від дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 . Заява про прийняття спадщини від ОСОБА_4 в шестимісячний строк до нотаріальної контори не надходила (т. 1 а. с. 42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_5 на час складення заповіту перебував у хворобливому стані, а також факт психологічного тиску на спадкодавця, що підтверджується заявою про кримінальне правопорушення від 14.01.2021 року (т. 1 а. с. 19), у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що волевиявлення заповідача під час складення заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Суд першої інстанції визнаючи заповіт недійсним в свою чергу виходив із показів свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що працює в лікарні та їй відомо, що ОСОБА_5 неодноразово звертався за допомогою в лікарню. Крім того, ОСОБА_8 зазначила, що вона спостерігала як ОСОБА_5 постійно блукав, не орієнтувався на місцевості, втрачав пам`ять, потребував сторонньої допомоги.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України - Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Однак, як вбачається із тексту заповіту від 18.01.2021 він був зачитаний ОСОБА_5 особисто вголос, а не іншою особою.

Колегія суддів вважає, що покази свідка не є належним та допустимими доказом, яким би доводилось протилежне, а тому його покази не можуть бути взяті судом до уваги, так як цей доказ не спростовує відомості , які зазначені в тексті заповіту.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 01 серпня 2022 року по справі призначено посмертно судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» 49115, м. Дніпро, вул. Бехтерєва, Провадження по справі зупинено.

06 вересня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків МОЗ України» про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , 1939 року народження.

Ухвалою суду від 09.09.2022 року провадження по даній справі поновлено та дана справа більше на адресу експертної установи не направлялася.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заповіт є недійсним, є неправильним, так як судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції, вирішуючи спір не врахував, що позивачі не надали суду доказів, що спадкодавець ОСОБА_5 не усвідомлював значення свої дій та не міг керувати ними під час складання заповіту.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами в супереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, які б підтверджували порушене право позивача, як спадкоємця за законом.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, хоча це має істотне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави визнання заповіту недійсним з підстав викладених в позовній заяві відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з позивачів на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою у розмірі 536,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Магдалинівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова