ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6881/23 Справа № 183/6206/20 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Канурної О.Д., Максюти Ж.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 серпня 2020 року о 09 годині 13 хвилин в Дніпропетровській області Дніпропетровському районі м.Підгородне по вул.Шосейній 133, водій ОСОБА_2 , в порушення п.12.1; 13.1 ПДР України, керуючи автомобілем BMW Х5 державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху і не дотримувався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ford державний номер НОМЕР_2 , що рухався попереду під керуванням ОСОБА_3 , який від цього здійснив некерований рух транспортного засобу та скоїв зіткнення з автомобілем Geely державний номер НОМЕР_3 , що рухався попереду під його керуванням, який також здійснив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi державний номер НОМЕР_4 , що рухався попереду під керуванням водія ОСОБА_4 , тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Зазначав, що він є власником пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Geely MR 7151 державний номер НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу BMW Х5, державний номер НОМЕР_1 , не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно висновку судового експерта товарознавця Чернецького М.В. від 22 вересня 2020 року № 3343, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження 18 серпня 2020 року від ДТП в цінах, станом на час завершення виконання даної експертизи, складає 70 202,44 грн. Також ним оплачено проведення експертизи у розмірі 3 900 грн, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 70 202,44 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь судові витрати: витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн, витрати на проведення експертизи 3 900 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, як потерпілий, вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимог виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, а отже, оскільки ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то він мав право на отримання відшкодування саме від відповідача. Вказував, що висновок №3343 від 22 вересня 2020 року є належним та допустимим доказом по справі.

29 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що позивач намагається збагатитись за його рахунок, стягнувши з нього повну вартість матеріальних збитків, яка дорівнює ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу, при цьому залишивши його собі. Зазначав, що оскільки вартість матеріального збитку перевищує вартість транспортного засобу, то до стягнення підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, втім вартість транспортного засобу після ДТП не встановлена, а позивачем неправомірно заявлена позовна вимога про відшкодування майнової шкоди, яка становить вартість транспортного засобу до ДТП. Звертав увагу, що висновок №3343 не може бути законним, оскільки позивачем не надано доказів стосовно того, що він повідомляв його про проведення огляду транспортного засобу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 70 202,44 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи наведене, не підлягають доказуванню ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є власником автомобіля BMW Х5 державний номер НОМЕР_1 , та він не мав полісу цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, оскільки зазначені обставини визнані та не оспорюються учасниками справи і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У відповідності до постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року у справі № 175/3149/20, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративного покарання у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно до постанови суду встановлено, що 18 серпня 2020 року о 09 годині 13 хвилин в Дніпропетровській області Дніпропетровському районі м. Підгородне по вул. Шосейній 133, водій ОСОБА_2 , в порушення п.12.1; 13.1 ПДР України, керуючи автомобілем BMW Х5 державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечне швидкість руху і не дотримавшись безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Ford державний номер НОМЕР_2 , що рухався попереду під керуванням ОСОБА_3 , який від цього здійснив некерований рух транспортного засобу та скоїв зіткнення з автомобілем Geely державний номер НОМЕР_3 , що рухався попереду під керуванням ОСОБА_1 , який також здійснив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi державний номер НОМЕР_4 , що рухався попереду під керуванням водія ОСОБА_4 , тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

У відповідності до висновку судового експерта товарознавця від 22 вересня 2020 року №3343: ринкова вартість автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на дату ДТП становить 70202,44 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 76435,21 грн, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження 18 серпня 2020 року від ДТП в цінах станом на час завершення виконання даної експертизи складає 70202,44 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів вартості належного йому транспортного засобу після ДТП, а тому суд позбавлений можливості визначити розмір майнової шкоди, завданої позивачу, яка визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частина перша статті 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідач ОСОБА_2 на час вчинення ДТП чинного договору страхування не мав, у зв`язку з чим позивач звернувся із позов до нього як до особи винної у ДТП.

Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Так, частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частини першої статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно наданого позивачем висновку судового експерта товарознавця Чернецького М.В. від 22 вересня 2020 року №3343: ринкова вартість автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на дату ДТП становить 70202,44 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 76435, 21 грн.. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Geely MR 7151, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження 18 серпня 2020 року від ДТП в цінах станом на час завершення виконання даної експертизи складає 70202,44 грн. Таким чином транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним.

Судом першої інстанції вживалися відповідні заходи, направлені на з`ясування вартості транспортного засобу позивача після ДТП шляхом призначення транспортно-товарознавчої експертизи (а.с.93,124). Експертизи проведені не були у зв`язку з ненаданням на запит експерта транспортного засобу та у зв`язку з несплатою вартості експертизи (а.с.96-98,105-106,135-137).

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про ненадання позивачем належних доказів вартості належного йому транспортного засобу після ДТП, та у зв`язку з цим з відсутністю підстав для задоволення позову, та доводи приведені в апеляційні скарзі цього не спростовують.

Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: О.Д. Канурна

Ж.І. Максюта