КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/3827/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1795/2023Головуючий у суді першої інстанції - Бабич Н.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Павловичем Євгенієм Володимировичем, який діє на підставі договору, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовом Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року заступник керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва, яка діє в інтересах держави в особі КМР, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила витребувати із незаконного володіння відповідача на користь територіальної громади м. Києва в особі КМР, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м та житловою площею 16,2 кв.м, загальною вартістю 623 549,07 грн.

Поданий позов обґрунтовано тим, що прокуратурою встановлено факт незаконного відчуження комунального майна - квартири АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.2005, виданого Святошинською районною у м. Києві радою та свідоцтва про право на спадщину від 19.04.2011, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 15.09.2014 залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємці у ОСОБА_2 відсутні, заповіт не складався, тобто, спадщина не відкривалась. Разом з тим, прокуратурою встановлено, що право власності на квартиру 22.06.2016 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано за ОСОБА_3 , яка в подальшому за договором купівлі - продажу № 521 від 29.11.2016, відчужила вказану квартиру ОСОБА_4 . У зв`язку з незаконним відчуженням квартири АДРЕСА_1 , яка в силу визнання спадщини відумерлою належить КМР, Київська місцева прокуратура № 8 звернулась з позовом в інтересах держави в особі КМР до ОСОБА_4 про витребування із незаконного володіння вказаної квартири. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2020 у справі № 759/4990/18, яке набрало законної сили, частково задоволено позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі КМР, визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 22.06.2016, видане державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. та зареєстроване в реєстрі за № 8-163; визнано спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м. та житловою площею 16,2 кв.м. відумерлою. В частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 квартири відмовлено, оскільки на час судового розгляду квартира не перебувала в його володінні. У ході судового розгляду встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 00) зареєстровано за ОСОБА_1 .

Оскільки, КМР рішення про відчуження вказаного спірного майна не приймала, прокурор просив витребувати від ОСОБА_1 спірну квартиру на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь КМР, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва (а.с. 1-10).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2021 позов Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі КМР до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі КМР квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34,5 кв. м. та житловою площею 16,2 кв. м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) загальною вартістю 623 549,07 грн. Вирішення питання розподілу судових витрат (а.с. 86-90).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2022 поновлено відповідачу ОСОБА_1 пропущений строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2021. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.07.2021 у справі за позовом Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі КМР до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення (а.с. 131-132).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчинені правочинів з нерухомого майна. Набуття ОСОБА_1 спірної квартири відбулося на законних умовах, у законного попереднього власника, шляхом укладення договору купівлі-продажу. Вказаний договір та безпосередньо право власності зареєстровано із забезпеченням нотаріусом перевірки відсутності будь-яких обтяжень спірного майна (а.с. 139-143зв.).

02.06.2022 Святошинською окружною прокуратурою м. Києва в інтересах держави в особі КМР подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що згідно з положеннями ст.ст. 330, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна (а.с. 180-184).

27.06.2022 КМР подано клопотання, в якому КМР підтримує правову позицію Святошинської окружної прокуратури м. Києва та просить розглядати справу за відсутності представника КМР (а.с. 200).

05.07.2022 ОСОБА_1 подано заперечення на відзив, в якому вказує, що представник позивача вводить суд в оману, оскільки ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2020 у справі № 759/4990/18, а отже, рішення яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оскаржується та не набрало законної сили (а.с. 201-203).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник КМР - Харитонов М.С., та представник Київської міської прокуратури - Корж О.А. заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.2005, виданого Святошинською районною у м. Києві радою та свідоцтва про право на спадщину від 19.04.2011, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємці у ОСОБА_2 відсутні, заповіт не складався, тобто, спадщина не відкривалась.

Місцевою прокуратурою встановлено, що право власності на квартиру 22.06.2016 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано за ОСОБА_3 , яка в подальшому за договором купівлі - продажу № 521 від 29.11.2016, відчужила вказану квартиру ОСОБА_4 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2020 у справі № 759/4990/18, частково задоволено позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі КМР. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 22.06.2016, видане державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. та зареєстроване в реєстрі за № 8-163. Визнано спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м. та житловою плошею 16,2 кв.м. відумерлою. В частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 квартири відмовлено, оскільки на час судового розгляду квартира не перебувала в його володінні (а.с.11-15).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 00) зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.20-21).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Якщо продавець не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно з статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, згідно з положеннями ст. ст. 330, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника у зв`язку з реєстрацією договорів купівлі - продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15, від 16.09.2015 у справі № 6-1203цс15.

Визнання спадщини відумерлою є підставою для набуття права на таке майно. Крім того, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тому право витребовування від добросовісного набувача майна переходить до спадкоємців, а в разі їх відсутності до органів місцевого самоврядування за місцем знаходження майна.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18 зазначив, що вимога прокурора про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, КМР рішення про відчуження вказаного спірного майна не приймала, а тому не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, і останнє підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь КМР, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва.

Посилання апелянта на те, що він є добросовісним набувачем не береться до уваги, оскільки на наявність права власника на майно не впливає та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника у зв`язку з реєстрацією договорів купівлі - продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15, від 16.09.2015 у справі №6-1203цс15.

У постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 зроблено висновок про те, що власник майна, з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами.

Отже, в даному випадку саме позов про витребування у ОСОБА_1 оспорюваної квартири в порядку ст. 388 ЦК України є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права територіальної громади міста на належне їй майно.

Твердження ОСОБА_1 на те, що ним оскаржується рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2020 у справі № 759/4990/18, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, яке не набрало законної сили, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову є помилковими, з огляду на те, що даним рішенням, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.03.2023, було встановлено, що спадкоємці за законом та заповітом у померлого ОСОБА_2 відсутні, а підстави видачі свідоцтва про право власності посвідченого 22.02.2016 у спадковій справі № 1300/14 державним нотаріусом 12 КДНК Щербиною Я.О. та зареєстроване в реєстрі за № 8-163, скасовані рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2016 у справі № 759/8129/15-ц.

Також, до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 725/1824/20, з огляду на те, що такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. Окрім того, обставини, встановлені у зазначеній справі відмінні від обставин даної справи.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального та матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про задоволення позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Павловичем Євгенієм Володимировичем, який діє на підставі договору, залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року по цивільній справі за позовом Святошинської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова