Справа № 183/7934/21
№ 2/183/611/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 05.11.2020 року о 07 годині 55 хвилин в м. Новомосковську водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування позивача.
Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
З огляду на невиконання страховою компанією свого обов`язку щодо відшкодування спричиненої їй шкоди та виплати страхового відшкодування в строки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на вимоги ст. 36.5 цього Закону, позивачка просить стягнути зі страхової компанії пеню, яка визначається з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, і за період з 05.02.2021 року по 08.11.2021 року, така пеня становить 1432, 98 гривень.
Крім того, на думку позивачки, за невиконання зобов`язання, страхова компанія повинна відшкодувати їй 3% річних, що за її підрахунками становить 216,80 гривень.
Позивачем понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 2000 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, які вона просить стягнути з відповідача.
ОСОБА_1 також просить стягнути зі страхової компанії моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, яка полягає у порушенні звичайного устрою життя, необхідності прикладення зусиль для відновлення транспортного засобу.
Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 21).
Ухвалою суду від 26 січня 2022 року призначено розгляд справи по суті
Представник позивача адвокат Шестіріков А.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач відзив на позов не подав, повноважний представник в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, тому суд, відповідно до вимог ст.. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 05.11.2020 року о 07 годині 40 хвилин в м. Дніпро по вул..Янтарній 69/1 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (а.с.12).
Зазначені обставини встановлені постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/7144/20, у відповідності до якої ОСОБА_2 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Власником автомобіля Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач по справі (а.с. 7), яка 05.11.2020 року повідомила ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про настання страхового випадку з участю забезпеченого в означеній страховій компанії автомобіля RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10-11).
Заява про страхове відшкодування було подано позивачем на ім`я відповідача 22.12.2020 року (а.с. 14), до якого також подано звіт № 03/12/2020 про оцінку транспортного засобу (а.с. 16).
Позивач наполягає на тому, що отримала від винного водія ОСОБА_2 в якості часткової компенсації 2000 гривень.
Даних про те, що позивач отримала відшкодування збитків від їх заподіювача або страховика останнього у справі немає.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Приписами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Згідно із ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Положенням пункту 34. 2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Згідно із пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.
Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Як свідчать матеріали справи, після подання потерпілої особи про настання страхового випадку, представник страховика не вчинив жодних дій, направлених на визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитку, внаслідок чого Позивач, 22 грудня 2020 року звернулася з заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка трапилась 05 листопада 2020 року /а.с.14/.
Разом з тим, ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» не виплатила страхове відшкодування, в порушення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і не узгодила розмір страхового відшкодування з потерпілою особою.
Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 заподіяно шкоду, внаслідок ДТП, а тому остання має право на її відшкодування.
Вирішуючи позов в частині стягнення суми страхового відшкодування з урахуванням 3% річних, суд керується наступними нормами закону.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати та 3% річних, позивачка правомірно скористався наданим їй законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідач, враховуючи приписи ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", повинен був виплатити позивачу страхове відшкодування за полісом № 201516080, або прийняти рішення про відмову в його виплаті.
Втім, як встановлено судом, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу за полісом № 201516080.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 636 Цивільного кодексу України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є договором на користь третьої особи (вигодонабувача), тобто будь-якої наперед невстановленої особи, якій буде завдано шкоди страхувальником відповідача.
Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201516080, укладений між відповідачем особою, з вини якої сталася ДТП, є договором на користь третьої особи, в даному випадку такою третьою особою (потерпілим) є позивач.
Відповідно ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Таким чином, як зазначено вище, право вимоги до страховика за полісом № 201516080 (відповідача) за завдану внаслідок ДТП шкоду перейшло до позивача.
Отже, обов`язок відповідача сплатити на користь позивача 3% річних є правовим наслідком неналежного виконання грошового зобов`язання, яке виникло у відповідача саме з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (полісу № 201516080).
Розрахунок 3% річних перевірений судом, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути 216,80 гривень.
Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача пені за прострочення грошового зобов`язання, суд, крім норм права зазначених вище, наголошує на тому, що пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Суд погоджується з доводами позивачки щодо виникнення у неї права на стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за полісом № 201516080, як і погоджується з поданим розрахунком такої пені, визначеної на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 05.02.2021 року по 08.11.2021 року, що становить 1432 грн., 98 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи позов в частині стягнення зі страхової компанії моральної шкоди, визначної позивачем у розмірі 2000 гривень, варто звернути увагу на наступне.
Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Між тим, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, обов`язок щодо виплати моральної шкоди страховиком виникає за умови ушкодження здоров`я, що було спричинено потерпілому та у розмірі, визначеному спеціальним законом.
В свою чергу, загальні норми цивільного законодавства щодо стягнення моральної шкоди визначають суб`єкта відшкодування такої шкоди заподіювача шкоди, тобто винуватця ДТП.
Позивачем протягом розгляду справи не пред`явлено вимог до особи, яка визнала свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, тобто ОСОБА_2 , суд позбавлений можливості самостійно вирішувати питання щодо залучення його належним позивачем по справі, а тому, в цій частині позову, - належить відмовити.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону.
Так, частинами 1,2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, при подачі позову ОСОБА_3 сплатила на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень ( а.с. 1), який, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, також, суд вважає належним сягнути з відповідача витрати пов`язані із залученням експерта у розмірі 2 000,00 гривень (а.с. 15).
Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог.
Позивачем не подано доказів понесених витрат на правничу допомогу, а тому у стягненні судових витрат в цій частині належить відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 58-62, 209, 212-215, 280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 13 754,92 гривні (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 92 копійки), що складається з: суми основної заборгованості - 12 105,14 гривень (дванадцять тисяч сто п`ять гривень, 14 копійок); пені в сумі 1 432,98 гривні (одна тисяча чотириста тридцять дві гривні 98 копійок); а також 3 % річних за невиконання зобов`язання у розмірі 216,80 гривень (двісті шістнадцять гривень 80 копійок).
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь судовий збір, у розмірі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати пов`язані із залученням експерта у розмірі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок).
В іншій частині позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.