Провадження № 2/638/1228/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря судового заасідання Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Третя Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу,

В с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1991 року проживала по АДРЕСА_1 однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 до моменту смерті останнього. За вказаною адресою була зареєстрована 29.12.2017 року. Спірний будинок належав ОСОБА_2 та його сестрі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

ОСОБА_2 страждав на ряд захворювань, позивач здійснювала за ним постійний догляд, а 09.09.2009 року між ними був укладений договір довічного утримання, позивачка набула право власності на 38/100 часток спірного будинку.

Після смерті співвласника будинку - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину отримав брат померлої - ОСОБА_2 , оформлення спадкових прав здійснювалося через представника - ОСОБА_1 , яка діяла за довіреністю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина у виді 62/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позивачка у встановлений судом строк прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Проте, позивачці було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час смерті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2021 року, яка була залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, позовна заява була направлена за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Третя Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю - прийнято до свого провадження суддею Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкіним О.В.

Представник позивача ОСОБА_4 надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в особі завідувача Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Людмили Лученко 27.06.2023 року надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, який був розірваний 09 серпня 1978 року відділом ЗАС Московського району м. Харкова, про що 16.05.1979 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що у повторному шлюбі ОСОБА_1 - не перебувала.

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщення від 04.06.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 29 грудня 2017 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок перебував у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно витягу з історії хвороби № 5729 від 16.11.2001 року та консультативних висновків, ОСОБА_2 страждав на бронхіальну астму ІІІступеню, тяжка, персистируючий перебіг, хронічний абструктивний бронхіт, загострення. Емфізема легенів, пневмосклероз ДН ІІ ступеню. Астматичний статус середньої тяжкості, метаболічна форма.

Судом встановлено, що 09 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, за умовами якого остання набула право власності на 38/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_2 харчуванням, доглядом, необхідною допомогою.

Право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_1 . 01.06.2010 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 45853

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , про що відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 13051 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

На ім`я ОСОБА_1 був оформлений рахунок-замовлення № 000472 від 23.09.2009 року на ритуальні послуги після смерті ОСОБА_3 .

17 вересня 2013 року ОСОБА_2 видано довіреність на ім`я ОСОБА_1 , посвідчену державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Тимофієвою Т.О. за № 2-391, якою уповноважено її оформити його спадкові права до майна його померлої сестри ОСОБА_3 ..

Після смерті ОСОБА_3 її брат ОСОБА_2 прийняв спадщину, до складу якої входили грошові вклади та нерухоме майно.

11 лютого 2011 року державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-167 після смерті його сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на 62/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену частину будинку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, о підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17623272 від 11 лютого 2014 року. Витяг видано на підставі заяви уповноваженої особи - ОСОБА_1 № 5388318 від 11 лютого 2014 року.

05 березня 2014 року ОСОБА_2 видано довіреність на ім`я ОСОБА_1 , якою він уповноважив її зареєструвати/актуалізувати дані по належному йому компенсаційному рахунку № НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві «Ощадбанк» № 10020/0328 та отримати Національну картку і ПІН-конверт до неї.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що Харківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Харківської області зроблено актовий запис № 58007 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Організацію поховання ОСОБА_2 здійснювала ОСОБА_1 , на її ім`я оформлено договір-замовлення № С-2 від 14.04.2018 р.

Зі спадкової справи № 115/2018 після смерті ОСОБА_2 вбачається, що 16 травня 2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась ОСОБА_1 . Відомості щодо інших осіб, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини або відмову від неї, відсутні.

У червні 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складено акт про те що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в цивільному шлюбі з 1991 року по день смерті ОСОБА_2 ; проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 постійно піклувалась про свого чоловіка до дня смерті та поховала його.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 1991 року до смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, заяву залишено без розгляду з тих підстав, що вбачається спір про право.

Вказаною постановою встановлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 показав, що він є сусідом заявника ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 , які проживають у будинку АДРЕСА_1 з 1991 року разом, спілкувався з ними, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приходили до них, отримувати у борг гроші, всі сусіди знали, що вони є чоловіком та дружиною. Разом з ними в іншій половині будинку також проживали мати та сестра померлого. ОСОБА_1 займалася похованням сестри померлого та останні п`ять років по день смерті ОСОБА_2 , доглядала за ним, усе господарство вела ОСОБА_1 та померлий ставився до неї як до дружини.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 показала, що заявницю вона знає тридцять років. Після смерті матері та сести ОСОБА_2 , а також після смерті ОСОБА_1 займалася їх похованням. ОСОБА_1 доглядала свого чоловіка ОСОБА_2 , вела домогосподарство.

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2021 року постанова Харківського апеляційного суду залишена без змін.

Суд вважає встановленим факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 з 2004 року до його смерті.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю по АДРЕСА_1 до уваги беруться показання свідків про спільне проживання позивача разом з ОСОБА_2 , здійснення взаємних прав та обов`язків подружжя, оплата комунальних послуг за вказаною адресою, здійснення догляду за ОСОБА_2 та ведення з ним спільного побуту, надані документи про стан його здоров`я та необхідність здійснювати постійний догляд тощо.

Відповідач не надав заперечення проти позовних вимог, не було надано доказів, які спростовують фактичні обставини справи чи пояснення свідків.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1258 ЦК України).

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім`ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Вказана норма визначає перелік підстав створення сім`ї. Перелік цей не є вичерпним. Підставами створення сім`ї є шлюб (стаття 21 СК України), кровне споріднення, усиновлення (стаття 207 СК України). Також сім`я може створюватися на інших підставах, що не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа можу звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановленні родинних відносин із спадкоємцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальна дії, свідоцтва про право на спадщину.

Частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до частин першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи встановлені на підставі наявних в матеріалах справи документів обставини проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності на утриманні спільного майна, а також взаємних прав та обов`язків, суд вважає вимоги заяви про встановлення відповідного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2004 року по день смерті ОСОБА_2 , обґрунтованими. Судом зазначається, що позивачу встановлення відповідного юридичного факту необхідно для отримання права на спадщину за законом у четверту чергу після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення його, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення його, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження.

Керуючись статями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 234, 256 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Третя Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по 14 квітня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шишкін О.В.