Справа № 486/1431/22
Провадження № 2/486/200/2023
31 жовтня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,
при секретарі - Салагорі С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору та визнання права власності в порядку спадкування,
07.12.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору та визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначають, що 20.12.2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_5 , Універсальною товарною біржою "Нерухомість Н" засвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №137. За даним договором від 20.12.2001 року, член біржі ОСОБА_3 , що діяла в своїх інтересах, а також на підставі Рішення Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 23.11.2001 року №266, в інтересах ОСОБА_5 , продала, а член біржі ОСОБА_4 купив, кв. АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру продавця на дату продажу підтверджувалося свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації житла ВО "Південно-Українська АЕС" на підставі рішення від 09.12.1994 року №3533, який зареєстрований Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації, за реєстровим номер №85, кн.4, стор.41. Інвентаризаційна оцінка кв. АДРЕСА_1 становила 5728,78 грн., згідно з довідкою-характеристикою Южноукраїнського БТІ №1149 від 27.11.2001 року, та продаж вчинено за 1700 грн.Договір купівлі-продажу нерухомого майна №137, посвідчений Універсальною товарною біржою "Нерухомість-Н" від 20.12.2001 року, зареєстрований Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації, за реєстровим номер №85, кн.14, стор.103, про що 26.12.2001 року було здійснено реєстровий напис на договорі. Таким чином, за біржовим договором на законних підставах ОСОБА_4 набув права власності на вказану квартиру та проживав постійно в цій квартирі. 05.07.2016 року державним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Лобовою О.М, посвідчено заповіт ОСОБА_4 , який на випадок своєї смерті зробив розпорядження та заповів їм ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно, що складалося з кв. АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, після чого відкрилася спадщина, за оформленням якої позивачі звернулися до нотаріуса. Нотаріусом видано свідоцтво про спадщину за заповітом спадкоємцю ОСОБА_1 на майно померлого - кв. АДРЕСА_2 . У видачі свідоцтв про спадщину їм, синам (по 1/2 частці кожному) померлого ОСОБА_4 на майно: кв. АДРЕСА_1 - відмовлено, так як біржовий договір, як правовстановлюючий документ на квартиру спадкодавця, не відповідає формі, встановленій діючим законодавством та нотаріально не посвідчений. Просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований Універсальною товарною біржею "Нерухомість" у Журналі біржових угод з нерухомістю за №137 від 20.12.2001 року, та визнати за ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку даної квартири, з моменту набрання законної сили рішенням суду.
Ухвалою суду від 19.12.2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, однак до суду надали заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи ОСОБА_3 була повідомлена шляхом направлення судових повісток на адресу, зазначену в позовній заяві, та через оголошення, розміщене на офіційному сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку позивачів, які не заперечують проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
20.12.2001 року відповідно до договору №137 купівлі-продажу нерухомого майна член біржі ОСОБА_3 , що діяла в своїх інтересах, а також на підставі Рішення Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 23.11.2001 року № 266, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , 1984 року народження, продала, а член біржі ОСОБА_4 купив, квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру продавця на дату продажу підтверджувалося свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації житла ВО "Південно-Українська АЕС" на підставі рішення від 09.12.1994 року №3533 та зареєстрованому в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер №85, кн.4, стор.41Зазначений договір було зареєстровано Універсальною товарною біржею "Нерухомість" у Журналі біржових угод з нерухомістю за №137 від 20.12.2001 року, з реєстровим написом на правовстановлюючому документі, вчиненим Южноукраїнським Бюро технічної інвентаризації за №85, кн.14, стор.103, про що 26.12.2001 року було здійснено напис у вказаному договорі (а.с. 21-22).
Інвентаризаційна оцінка кв. АДРЕСА_1 становила 5728,78 грн. згідно з довідкою- характеристикою Южноукраїнського БТІ №1149 від 27.11.2001 року. Квартира продана за 1700 грн.
Відповідно до довідки з комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації м.Южноукраїнська" від 21.09.2021 року за вих. №372, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу №137 від 20.12.2001 року, укладеного Універсальною товарною біржею "Нерухомість", зареєстрованого в КП БТІ за №85 кн.14 (а.с. 26).
Таким чином, за біржовим договором на законних підставах ОСОБА_4 набув права власності на кв. АДРЕСА_1 та проживав постійно в цій квартирі.
Як вбачається із копії заповіту №841 від 05.07.2016 року, який посвідчено державним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Лобовою О.М., що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на випадок своєї смерті зробив розпорядження та заповів своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно, що складалося з кв. АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_1 (а.с. 19).
Згідно копії Витягу №44346741 про реєстрацію в Спадковому реєстрі 05.07.2016 року був зареєстрований заповіт державним нотаріусом Лобовою О.М. в реєстрі нотаріальних дій за номером 841, на бланку НВТ 738479, у Спадковому реєстрі №59179824 (а.с. 20).
З досліджених судом копій свідоцтв про народження, встановлено факт родинних відносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є синами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 17).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 18.03.2021 року, за актовим записом №118 (а.с. 18).
Після 17.03.2021 року відкрилася спадщина, за оформленням якої позивачі звернулися до нотаріуса.
На замовлення позивачів, КП "БТІ м.Южноукраїнська" на спадкову квартиру АДРЕСА_1 , 21.09.2021 року складено технічний паспорт (інвентаризаційна справа №95) (а.с. 23-25).
Згідно з вказаним технічним паспортом дана квартира, розташована на 1 поверсі у будинку квартирного типу (гуртожитку) та складається з двох житлових кімнат загальною площею 42,8 кв.м., житловою (основною) площею 22,1 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 19,0 кв.м., літньою (неопалювальною) площею 1,7 кв.м., у тому числі: 1 - коридор площею 7,6 кв.м., 2 - кухня 7,6 кв.м., 3 - житлова площею 12,1 кв.м., 4 - ванна 2,5 кв.м., 5 - вбиральня 1,3 кв.м., 6 - житлова 10,0 кв.м., 7 - лоджія 1,7 кв.м. (а.с. 25).
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним №ТІ01:8345-6763-2833-8523 від 22.09.2021 року в примітках зазначено, що на підставі проведеної технічної інвентаризації змінилась житлова площа з 22,7 кв.м. на 22,1 кв.м. (а.с.27-29).
Нотаріусом видано свідоцтво про спадщину за заповітом спадкоємцю ОСОБА_1 на майно померлого - кв. АДРЕСА_2 .
Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. винесено постанову ОСОБА_2 , в якій вказано про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.12.2021 року за №126/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 (однієї другої) частки на кв. АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 , зокрема, у зв`язку з тим, що біржовий договір, як правовстановлюючий документ на квартиру спадкодавця, не відповідає формі, встановленій діючим законодавством та нотаріально не посвідчено (а.с. 30-31).
Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. винесено постанову ОСОБА_1 , в якій вказано про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.12.2021 року за №127/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 (однієї другої) частки на кв. АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 , зокрема, у зв`язку з тим, що біржовий договір, як правовстановлюючий документ на квартиру спадкодавця, не відповідає формі, встановленій діючим законодавством та нотаріально не посвідчено (а.с. 32-33).
Рекомендовано приватним нотаріусом Лейбіченко С.В. питання визнання біржового договору дійсним і визнання права власності і приналежності нерухомого майна: 1/2 (однієї другої) частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування вирішити у судовому порядку.
Таким чином, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть вступити у права спадкування за заповітом свого батька, так як останній за час свого життя придбав квартиру за договором купівлі-продажу майна на товарній біржі і не здійснив його нотаріального посвідчення.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Оскільки Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був укладений 20.12.2001 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.
Згідно із ч.1 ст. 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Тож, у відповідності до ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Відповідно до ч.1 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року №1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" зазначено, що угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до діючого на даний час законодавства, саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Стаття 334 Цивільного кодексу України містить підстави набуття права власності. Так право власності за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи,що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20.12.2001 року був укладений до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, він був зареєстрований на Універсальній товарній біржі "Нерухомість" від 20.12.2001 року у Журналі біржових угод з нерухомістю за №137, а також Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний написом №85 від 26.12.2001 року у книзі №14, стор.103, норми діючого на той час Закону України "Про товарну біржу" не вимагали його нотаріального засвідчення та іншої державної реєстрації ніж в БТІ, тому набуття ОСОБА_4 права власності на вказану вище квартиру є правомірною.
Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до норм ч.5ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 69 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, а також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.
У відповідності до розділу 10, п. 4, п. п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.
Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України "Про нотаріат", п.22.31 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
З зазначеного вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Таким чином, суд дійшов висновків, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права, існування перешкод в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності ОСОБА_4 на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 на законних підставах набув право власності на придбане майно, проте позивачі не мають можливості оформити свої спадкові права, з причин, що не залежать від них, в зв`язку з чим вважає, що права позивачів підлягають захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання права власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належать по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2001 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею "Нерухомість" у Журналі біржових угод з нерухомістю за №137, який було зареєстровано в КП БТІ, та зроблено запис в реєстровій книзі.
Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачі у встановлені законом строки прийняли спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , однак у них існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, внаслідок відмови нотаріусом у видачі свідоцтва, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на спадкове майно, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, шляхом: визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку квартири та визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (а.с.11).
Вимог щодо розподілу судових витрат позивачами не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивачів.
Керуючись ч. 2 ст. 47, ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1216, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору та визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований Універсальною товарною біржею "Нерухомість" у Журналі біржових угод з нерухомістю за №137 від 20.12.2001 року, з реєстровим написом на правовстановлюючому документі, вчиненим Южноукраїнським бюро технічної інвентаризації 26.12.2001 року №85 у книзі №14, стор.103.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту набрання законної сили рішенням суду.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту набрання законної сили рішенням суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін