Справа №938/767/23
Провадження № 2/938/205/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Чекан Н.М.

з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 3000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також про стягнення аліментів на її утримання, як дружини, в розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Підставою звернення до суду є те, що між сторонами 29.08.2020 року зареєстровано шлюб у Верховинському відділі ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 42. Під час перебування у шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. З відповідачем разом не проживають, оскільки відповідач не поважає її як дружину, постійно принижує, що негативно впливає на здоров`я позивача. Відповідач вже більше року проживає у будинку свого родича- ОСОБА_4 , а тому спільного господарства вони не ведуть та не підтримують будь-яких стосунків між собою. За цей час, що вони з відповідачем не проживають спільно, він рідко відвідував дитину та навіть не проявляв інтересу щодо спілкування з сином та його виховання. Разом з цим відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є молодою працездатного віку особою. Тому враховуючи байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, позивач вважає, що дитина і надалі має проживати з нею, а вона змушена подати позов про стягнення аліментів на утримання дитини. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, у якої проживає дитина, оскільки знаходиться у працездатному віці та може працювати. Вона наразі не працює, доглядає дитину. Єдиним її джерелом доходу є соціальні виплати. Позивачу відомо, що ОСОБА_2 отримує нерегулярний і мінливий дохід, тому встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача 18.10.2023 року до суду поступив відзив (а.с. 21 - 39), в якому він зазначив, що не заперечує щодо сплати аліменти на утримання сина, однак не в сумі 3 000 гривень, а в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вказав про те, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити, оскільки він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини в зв`язку з тим, що не має постійного місця праці, перебивається тимчасовими заробітками. Крім того, сплачує аліменти на утримання двох синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку згідно з рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2022 року. Позивач навпаки ж отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку та отримує пенсію по інвалідності. Також відповідач вказав, що твердження дружини, що він не проявляє інтересу до спілкування з сином та не надає матеріальної допомоги не відповідає дійсності, оскільки він з серпня 2022 року до серпня 2023 року на утримання сина здійснив 14 переказів на загальну суму 20 953 гривень, і це лише та частина, яку можна підтвердити документально, крім того він кожного разу, коли приходив до сина давав дружині кошти готівкою та купляв подарунки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 44 зворот, 53), подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 47).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгля справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву визнав частково, згідно раніше поданого відзиву (а.с.44, 45).

У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з вимогами ст. ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо стягнення аліментів на утримання дітей та непрацездатної дружини.

Судом встановлено, що 29.08.2020 року між сторонами зареєстровано шлюб у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), про що складено відповідний актовий запис №42 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_7 , про що 21.07.2022 року складено відповідний актовий запис №176 у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано - Франківської області Південно -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 6).

Із довідки Верховинської районної адміністрації від 13.09.2023 року № 180/02-36/08 (а.с. 9) вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13.10.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою до акта огляду медико соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №392032 (а.с.8), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до копії рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2022 року (а.с.23 -24), із відповідача - ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06.06.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити, що розглядаючи дану позовну вимогу в цій цивільній справі, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Позивач наполягає на стягненні аліментів на утримання дитини з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2023 року 2272 гривні.

Враховуючи, що дитина сторін віком до 6 років, то прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить 2272 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 1136 гривень на кожну дитину.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Тобто Верховний Суд уважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Зважаючи на вищевказане суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в сумі 2200 гривень щомісячно.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами 29.09.2023 року, тому з 30.09.2023 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд звертає увагу, що за змістом положення ст. 84 СК України дружина має право на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 та ч.1 ст.79 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подання позовної заяви.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Суд акцентує увагу, що не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті судом на утримання одного з подружжя. При цьому, суд при прийнятті рішення враховує прожитковий мінімум та кошти, що необхідні на життєві потреби особи платника.

У ч.4 ст. 84 СК України регламентовано обов`язкову умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу, незалежно від того, чи дружинав працює та незалежно від її матеріального становища.

У ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності і з урахуванням потреб дружини та можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу, суд приходить до переконання про відмову в задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу у виді аліментів на її утримання. На противагу позивача відповідач надав докази того, що на його утриманні перебувають 3-є неповнолітніх дітей, він не має постійного місця роботи.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 гривень судового збору.

Позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дружини не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим судовий збір за цю позовну вимогу компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 84, 141,181,184 СК України, ст. ст.142, 258-259, 263-265, 282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно.

Стягнення аліментів на утримання дитини розпочати з 30.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривень 60 копійок).

В іншій частині судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрована та фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 20.11.2023 року.

Суддя Наталія ЧЕКАН