ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1817/18 Провадження № 2/636/94/23
01 листопада 2023 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
На підставі викладеного та вимог ст.ст. 1177, ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 документально підтверджені витрати на проходження комп`ютерної томографії в розмірі 1200 грн. Також відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн., яка виразилася у моральних стражданнях через втрату працездатності, втрату можливості вільно пересуватися та через неможливість вести звичайний спосіб життя, оскільки боявся залишитись інвалідом у зв`язку з травмою хребта, пережив серйозний нервовий зрив.
Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 22.06.2021 року закрито підготовче засідання і справа призначена до розгляду по суті.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує за заявленими підставами, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надав.
У зв`язку із зазначеним суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 та ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В мотивувальній частині ухвали суду зазначено, що обвинувачений ОСОБА_2 не виправдовується за пред`явленим йому обвинуваченням, а звільняється від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, що не призводить до реабілітації особи та не звільняє її від встановленої цивільної відповідальності за завдану злочином шкоду.
Вказана ухвала суду набрала законної сили та не скасована в установленому законом порядку(а.с.23-24).
Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5448 від 01.09.2017 року КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім..М.І. Кононенка» ОСОБА_1 було встановлено діагноз: №закритий зростаючий перелом остистих відростків Тн4-Тн7 хребців. Остеохондроз, спондилоартроз, кіфосколіоз грудного відділу хребта. Посттравматична торакалгія». Декілька разів позивач вимушений був проводити комп`ютерну томографію, і згідно з лікарняними листками знаходився на лікуванні з 27.06.2017 року по 11.10.2017 року (а.с. 6-7). Також факт лікування ОСОБА_1 тривалий час з 27.06.2017 року по 11.10.2017 року внаслідок травм, отриманих внаслідок вищевказаної ДТП, підтверджується копіями листків непрацездатності: серії АДВ № 664733, серії АДВ № 217099, серії АДВ № 664987, серії АДВ № 217569 (а.с.14-17).
Під час лікування ОСОБА_1 проходив комп`ютерну томографію грудного відділу хребта 30.06.2017 року, 13.09.2017 року та 26.07.2018 року (а.с.8-13), вартість якої складає 1200 грн., що підтверджується квитанціями АТ «Приватбанк» від 30.06.17 та від 13.09.17 про сплату за мед. послуги (комп. томографом) - а.с. 18-19.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Тобто, ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Тобто, ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
На обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачем надані копії банківських квитанцій про сплату медичних послуг компютерної томографії на загальну суму 1200 грн. Суд вважає заявлений позивачем для відшкодування розмір витрат на лікування у сумі 1200 грн. належним чином обґрунтованим і документально підтвердженим.
Щодо відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у сумі 100000 грн. суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, наявність постанови суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності за п.2 ч.1 ст. 49 КК України, не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору мала б надаватися спеціальним нормам.
Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 обґрунтовуються емоційними переживаннями потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням його здоров`я, яке характеризується суттєвими обмеженнями в реалізації рухових здібностей та містить ризики для повноцінної життєдіяльності особи. Суд бере до уваги й тривалість лікування потерпілого, відсутність до наступного часу добровільного відшкодування відповідачем спричиненої шкоди, що у сукупності посилює глибину переживань потерпілого та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя і можливості підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні в подальшому.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що визначення розміру завданої позивачеві моральної шкоди в сумі 70 000 гривень буде відповідати вимогам розумності і справедливості.
Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за правилами ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1409,60 грн. за вимоги майнового та немайнового характеру.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду . Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 11 листопада 2023 року.
Суддя І.В. Карімов