ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9332/23 Справа № 932/7283/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної спілки Союз-Фінанс на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки Союз-Фінанс про визнання недійсними пунктів кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КС Союз-Фінанс про визнання недійсними пунктів кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 30 серпня 2017 року між нею та КС Союз-Фінанс було укладено кредитний договір №62/17, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 12 580 грн. зі строком повернення до 29 серпня 2019 року. Відповідно до п.1.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 20,1% річних в день отримання кредиту, а також 1,95% щомісячно нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.3 договору вказано, якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення, є фактично додатковою мірою відповідальності, тобто є прихованим вираженням пені, штрафу за несвоєчасність повернення заборгованості. Вказане положення не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки розмір відсотків є завищеним. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати частково недійсним кредитний договір №62/17 від 30 серпня 2017 року, укладений між КС Союз-Фінанс та ОСОБА_1 , зокрема визнати недійсним з моменту укладення договору умови п.3.3 щодо обов`язку: якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано недійсним з дня укладення, п.3.3 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року укладеного між КС Союз-Фінанс та ОСОБА_1 , в наступній частині: якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення.

В апеляційній скарзі КС Союз-Фінанс просить рішення суду від 09 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 274 ЦПК України, розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи приписи ст. ст. 19, 274 ЦПК України, беручи до уваги предмет спору, категорію справи та її складність, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, можливий обсяг і характер доказів у справі, з метою забезпечення принципів змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності у цивільному судочинстві, колегія суддів вважає, що зазначену справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати частково недійсним кредитний договір №62/17 від 30 серпня 2017 року, укладений між КС Союз-Фінанс та ОСОБА_1 , зокрема, просила визнати недійсним з моменту укладення договору умови п.3.3 щодо обов`язку: якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення, посилаючись на те, що умови викладені у п.3.3 кредитного договору є фактично додатковою мірою відповідальності, тобто є прихованим вираженням пені, штрафу за несвоєчасність повернення заборгованості, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.

Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша статті 230 ЦК України).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Статтею 18 Закону Закон України Про захист прав споживачів передбачено самостійні підстави визнання умов договорів недійсними, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» (частина друга статті 18 цього Закону) - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України Про захист прав споживачів можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Крім того, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина пята статті 11 Закону України Про захист прав споживачів).

Частиною шостої статті 19 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

У справі встановлено, 30 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та КС Союз-Фінанс було укладено кредитний договір №62/17, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 12 580 грн. зі строком повернення до 29 серпня 2019 року.

Відповідно до п.1.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 20,1% річних в день отримання кредиту, а також 1,95% щомісячно нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.3.3 договору прострочення сплати кредиту та процентів, вказаних у графіку розрахунків, не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення.

Таким чином, за приписами п.3.3, при виданому ОСОБА_1 кредиті в розмірі

12 580 грн., строку кредитування 24 місяці, за користування кредитом, остання була зобов`язана сплатити КС Союз-Фінанс за 24 місяці 46 260 грн. відсотків, що становить: 64,25 грн. на добу, 1 927 грн. 50 коп. на місяць.

При належному виконанні умов кредитного договору, згідно п.1 вказаного договору, ОСОБА_1 була зобов`язана сплатити, за 24 місяці, загальну суму процентів - розмір процентів, що становить 3061 грн. 92 коп. за 24 місяці та 2580 грн. у день отримання кредиту.

У графіку розрахунків також зазначено термін повернення кредитних коштів до - 29 серпня 2019 року (а.с.4).

Встановлено, у п.3.3 договору було визначено підвищені відсотки, як санкції кредитодавця за користування кредитом понад визначений у договорі строк, що визнається відповідачем та про що вказав в апеляційній скарзі відповідач КС Союз-Фінанс, пославшись на домовленість сторін стосовно цього.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, керуючись п.5 ч.3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів положення п.3.3 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року є несправедливими.

Такі висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №752/18046/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 752/5032/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі №335/13202/18.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені в п.5 ч.3 ст.18 Законом України Про захист прав споживачів наявні підстави для визнання недійсним п.3.3 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року щодо несправедливих умов договору про встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до КС Союз-Фінанс про визнання недійсним п.3.3 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року є доведеними та обґрунтованими, оскільки встановлено наявність істотності значення обставин щодо несправедливості цих умов договору.

В апеляційній скарзі КС Союз-Фінанс просили застосувати строки позовної давності у цій справі, посилаючись на те, що строк дії оскарженого договору закінчився 29 серпня 2019 року, а з позовними вимогами у цій справі позивач звернулася до суду 06 грудня 2022 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Встановлено, пунктом 1.4 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року, укладеного між сторонами, визначено строк його дії - до 29 серпня 2019 року.

До суду із вказаними позовними вимогами до КС Союз-Фінанс позивач ОСОБА_1 звернулася 06 грудня 2022 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який слід відраховувати з 29 серпня 2019 року, тобто з дня закінчення строку дії кредитного договору .

Слід зазначити, за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 у справі № 317/3698/15-ц зазначив, якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Однак, з матеріалів справи вбачається, відповідач КС Союз-Фінанс був належним чином обізнаний та повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.10).

Крім того, відповідач КС Союз-Фінанс 26 травня 2023 року, до ухвалення рішення судом першої інстанції, до суду першої інстанції подавав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому заперечував проти позовних вимог позивача, але у відзиві жодним чином взагалі не зазначив про застосування строків позовної давності у цій справі (а.с.11, 12).

Із заявою про застосування строків позовної давності у справі, будучи належним чином повідомленим та обізнаним про розгляд справи судом першої інстанції, відповідач до суду першої інстанції теж не звертався.

Таким чином, за встановлених обставин, враховуючи, що відповідач КС Союз-Фінанс був обізнаний та належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, подавав відзив на позовну заяву до суду першої інстанції, однак ні у відзиві на позовну заяву, ні окремо із заявою про застосування строків позовної давності у цій справі до суду першої інстанції не звертався, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути заяву відповідача про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до КС Союз-Фінанс про визнання недійсними пунктів кредитного договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки Союз-Фінанс задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки Союз-Фінанс про визнання недійсними пунктів кредитного договору скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки Союз-Фінанс про визнання недійсними пунктів кредитного договору задвольнити.

Визнати недійсним з дня укладення, п.3.3 кредитного договору №62/17 від 30 серпня 2017 року укладеного між Кредитною спілкою Союз-Фінанс та ОСОБА_1 , в наступній частині: якщо прострочення сплати кредиту та процентів становитиме більше, ніж 15 календарних днів, нарахування процентів здійснюватиметься із розрахунку 0,5% від суми залишку за кредитом за кожен день прострочення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова