Справа № 296/6156/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

23 жовтня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Годлюк А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію способом її поширення,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022р. ОСОБА_2 звернувся до суду позовною заявою та просить визнати недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на веб-сайті інтернет-видання «Українська правда».

В обґрунтування позовну ОСОБА_2 вказує, що 14.12.2021р. на веб-сайті інтернет видання «Українська правда» опубліковано статтю під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» ОСОБА_4 !?», автором якої зазначено ОСОБА_3 . Також, позивач зазначає, що до примітки редакції видання вказано, що «…точка зору редакції УП може не збігатись з точкою зору автора колонки». Таким чином, на думку ОСОБА_2 , відповідальність за достовірність викладеної у зазначеній статті інформації несе виключно відповідач.

Позивач є керівником компаній-правовласників ТОВ «Комп-Мюзік» і ТОВ «Комп Мюзік Паблішинг», які представляють в Україні провідний світовий каталог групи компаній Universal, а також є дистрибютором численних незалежних музичних лейблів зі всього світу та співпрацює з українськими авторами та виконавцями.

Відповідач є публічною та впізнаваною особою, музикантом та керівником Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав», що здійснює колективне управління майновими авторськими правами.

Інформаційний матеріал відповідача опубліковано у відомому українському інтернет- виданні «Українська правда», який має більше ніж 17000 переглядів, а також містить негативні коментарі від читачів.

Спірна інформація повідомлена відповідачем є фактичним твердженням, оскільки маже бути перевірена на предмет її дійсності щодо існування фактів і є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань відповідач у інформаційному матеріалі не навів.

З огляду на зазначене ОСОБА_2 просить визнати недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на веб-сайті інтернет-видання «Українська правда» в статті під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» ОСОБА_4 !?» за адресою у мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 : «…фактично керованої ОСОБА_5 « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; «Розвивалася переважно шляхом перепродажу ліцензій від ЕМІ на випуск повних музичних альбомів з каталогу цього мейджора - альбомів, які, як розповідають, нерідко поширювалися на ринку шляхом сумнівного перепродажу субліцензій на окремі пісні з метою випуску міксованих альбомів, що авторами, зрозуміло, не узгоджувалося.»; «Далі утворювалися нові структури "Долінського" та інших, фігуранти в майбутньому численних кримінальних справ: "Дім авторів музики" (ДАМВУ), члени "Асоціації Музичної Індустрії України" (неофіційний представник IFPI), Асоціація "Агенство захисту майнових прав", "Вендор мьюзік" тощо, і пройдуть ці структури шлях беспрєдєла у монополізації і поглинанню в тінь ринку авторських прав.»; «В більшості компаній директорами на довгі роки стануть висуванці ОСОБА_6 »; «та їх засновників - « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; «потім "розділялись" компаніями і людьми «Долінського»; «Олег Долінський, розуміючи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 »; «IFPI, яку, як міжнародний важіль, включив ОСОБА_7 (що він неодноразово робив як до, так і після)»; «ОКУ Долінського» з речення: «Розуміючи це, Оберіг 2006 року, увага, подає в суд, на те, щоб рішенням суду змусити "ОКУ Долінського", з якими були укладені відповідні договори!, прийняти гроші і виплатити їх виконавцям та іншим правовласникам (у тому числі, іноземним), яких представляють УЛМП і УМА (нонсенс просто і про це майже ніхто не знає).»; «директор акредитованої УЛМП " ІНФОРМАЦІЯ_5 » з речення: « ОСОБА_8 , президент тої самої Асоціації Музичної індустрії (а також, до 2013 року, директор акредитованої УЛМП "Долінського").»; «(УМА "Долінського")» з речення: «Пізніше, до складу цієї робочої групи увійшов також ОСОБА_9 - Український Музичний альянс (УМА - "Долінського"). »; «УМА і УЛМП «Долінського» з речення: P/S - «УМА і УЛМП "Долінського" все ж цієї перевірки уникнули, не надавши комісії відповідні документи...»; «УМА та УЛМП (Долінського).» з речення: «На наступний день, 30.11.2010 року, з кричущим порушенням чинного законодавства, в співзасновники УЛАСП входять акредитовані державою дві потужні музичні організації колективного управління УМА та УЛМП (Долінського).»; «УМА і УЛМП (Долінського)» з речення: «20 січня 2011 року, уповноважені (акредитовані) державою організації, УМА і УЛМП (Долінського), які декларують на той час найвищу "репрезентативність" зі статусом ОКУ, які за законом і за статутом мають напряму збирати винагороди і виплачувати їх музикантам, утримуючи свій відсоток, а також найпотужніше у галузі Державне підприємство авторських прав, в один день укладають договори з Приватною організацією УЛАСП, передаючи "дружині ОСОБА_10 " своє право збирати зі всієї країни винагороди необмеженого кола творців.»; «УЛМП (Долінського)» з речення: «За результатами перевірок, 4 травня 2012 року рішенням Департаменту інтелектуальної власності 3-7/3450 за підписом Янова, УЛМП (Долінського) позбавлена статусу акредитованої організації.»; «УМА та УЛМП (Долінського)» з речення: «УМА та УЛМП Долінського впродовж років ігнорують вимоги статті 43 Закону "Про авторські і суміжні права"… розподіляючи кошти виключно між собою".»; «трьом ОКУ "Долінського" - ДАМВУ, УМА та УЛМП» з речення: «Також на цих" слуханнях, трьом ОКУ "Долінського" - ДАМВУ, УМА та УЛМІ - вказано, що вони засновані ліцензіатами, а не суб?єктами авторського права чи суміжних прав і неправомірно управляють майновими правами іноземних суб?єктів авторського права..»; «УМА та УЛМП (Долінського)» з речення: «Також нагадаю, УМА та УЛМП (Долінського), в той період, залишились єдиними ОКУ зі збору авторської винагороди в сфері суміжних прав, з Державного підприємства були виведені мільйони авторських грошей в тінь, та була спроба рейдерського захоплення цього Держпідприємтва через утворену зокрема й Русланою приватну організацію УААП, у контексті чого були порушені відповідні кримінальні провадження та проведені перевірки Генеральною прокуратурою певними наслідками до встановлених осіб.»; «Вказані особи через підконтрольну їм структуру, а саме Асоціацію "Дім Авторів музики в Україні", незаконно отримували роялті без її подальшої виплати суб?єктам авторського права...».

Також позивач просить зобов`язати ОСОБА_3 спростувати вищезазначену інформацію шляхом опублікування статті на веб-сайті інтернет видання «Українська правда».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вказав, що стаття, яка опублікована стосується колективного управління майновими авторськими правами. Вказані у статті громадські об`єднання не були створені відповідачем. Також повідомив, що жодних кримінальних справ або вироків щодо ОСОБА_2 немає. На думку позивача, інформація, яка зазначена в статті, неправдива та потребує спростування.

Відповідач в судове засідання не з`явився, буд повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення направлені на його адресу, повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Окрім того, секретарем судового засідання додатково було повідомлено ОСОБА_3 шляхом здійснення телефонограми, яку останній отримав 27.01.2023р. та повідомленням у додаток «Viber» 04.04.2023р. та 03.08.2023р. (а.с. 58, 61-62).

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 14.12.2021р. на веб-сайті інтернет видання «Українська правда» опубліковано статтю під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» ОСОБА_4 !?», автором якої зазначено ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що інформація вказана в статті є недостовірною, завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, а тому звернувся до суду з позовом про спростування такої відповідачем.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19), постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18).

Слід зазначити, що оспорювана позивачем інформація поширена на веб- сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 , автором спірної статті є ОСОБА_11 .

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що:

- веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо;

- власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Згідно звіту за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб сторінки у мережі інтернет від 11.02.2022 №75/2022-ЗВ, доменне ім`я pravda.com.ua зареєстроване 01.02.2001, реєстратор доменного імені є ТОВ «Інтернет Інвест» (а.с. 9 -10).

Власника веб-сайту pravda.com.ua, на якому розміщено спірний інформаційний матеріал, як відповідача до участі у справі не залучено.

На запитання головуючого судді в підготовчому судовому засіданні на предмет залучення до участі в розгляді справи власника веб-сайта, згідно з існуючими правовими позиціями Верховного суду, представник відповідача вказав про відсутність на те підстав, оскільки відповідно до примітки редакції видання «Українська правда» вказано, що «…точка зору редакції УП може не збігатись з точкою зору автора колонки».

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Позивач просить зобов`язати ОСОБА_3 спростувати вищезазначену інформацію шляхом опублікування статті на веб-сайті інтернет видання «Українська правда», що можливо лише за згодою редакції видання «Українська правда», власника веб-сайта, який створює відповідні технологічні можливості для розміщення інформації.

Разом з тим, позов пред`явлено лише до автора опублікованої на веб- сайті pravda.com.ua статті. За вказаних обставин слід дійти висновок, що позов пред`явлено до неповного кола відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача або неповного кола відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, або залучення співвідповідачів, суд відмовляє у позові.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 509/4966/17.

Враховуючи, що позов пред`явлено до неповного кола осіб, яких рішення по справі безпосередньо стосується, позивачем у підготовчому судовому засіданні не заявлено клопотання про залучення у справу як співвідповідачів осіб, на яких поширюються наслідки можливого судового рішення про спростування інформації, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 280 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. П. Маслак