Провадження № 2/641/2679/2023 Справа № 641/4205/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Богдан М.В.,

за участю позивача секретаря судових засідань - Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Очеретько Р.М. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила: встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу із 05.05.2018 року до 14.12.2022 року; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності частину автомобіля ЗАЗ FORZA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 з 05 травня 2018 року однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вони були заручені, але шлюб не встигли зареєструвати. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомились в січні 2018 року в Білий Церкві на курсах з підвищення кваліфікації, працюючи в одному відомстві. На той час ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 проживали в Херсоні, ОСОБА_1 в Харкові. З січня 2018 року, тобто одразу після знайомства, у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли приязні стосунки, які одразу переросли в особисті відносини, вони постійно їздили один до одного, незважаючи на відстань, спілкувались, проводили разом вихідні та свята. ОСОБА_1 на час знайомства не мала іншого зареєстрованого шлюбу, а також і ОСОБА_3 не був у шлюбі.

З травня 2018 року ОСОБА_3 перевівся до Харківської колонії № 18, що підтверджується відомостями про роботу, що містяться в його трудовій книжці, та з того часу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали жити разом у фактичному шлюбі. Вони мали спільний побут, спільний сімейний бюджет, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім?ї. Отже, з початку травня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та діти від попереднього шлюбу заявника: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 однією сім?єю. В них були подружні відносини, вони піклувалися один про одного та про дітей, вели спільне господарство, сімейний бюджет будувався зі спільних коштів, які складалися з заробітних плат ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вони зробили разом ремонт в квартирі, ОСОБА_3 з сімейного бюджету сплачував комунальні платежі. Також вони разом з сімейного бюджету купили меблі, телевізор, багато предметів домашнього інтер?єру, разом купляли та готували їжу, піклувалися один про одного та про дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_1 , разом відпочивали, святкували сімейні та інші свята. За спільні кошти з сімейного бюджету вони для своєї родини купили машину ЗАЗ FORZA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зареєстрували авто на ОСОБА_3 . Дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_3 вважав своїми дітьми, молодшу доньку ОСОБА_6 забирав зі школи, приймав участь у батьківських зборах, він навіть був у шкільному батьківському чаті в вайбері. В листопаді 2021 року ОСОБА_11 завагітніла. ОСОБА_3 ходив разом з нею на медичні обстеження і зазначений в медичних документах як батько дитини. Вони дуже раділи спільній дитині. ОСОБА_3 освідчився ОСОБА_1 та вони планували одружитися, навіть є відеозапис освідчення (додано до справи), однак війна внесла свої корективи - вони перенесли одруження з-за того, що ОСОБА_3 пішов захищати Україну. На жаль в квітні 2022 року вагітність вимушено перервана з медичних показників. З початку війни командир ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_3 , молодший сержант ОСОБА_3 пішов захищати Україну. Через військову агресію Росії до них в квартиру з Херсону переїхала мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 і вони стали проживати разом за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, доданою до позову. Також слід додати, що організацією похорон ОСОБА_3 займалася особисто ОСОБА_11 , витрати на поховання також несла вона. Стосовно батька ОСОБА_3 - ОСОБА_14 , то зі слів ОСОБА_3 вони не бачились відтоді, коли йому виповнилося 10 років. Мати ОСОБА_2 також розповідала ОСОБА_11 , що після розлучення батько ОСОБА_3 не цікавився, з сином не спілкувався, допомоги не надавав. Де зараз проживає його батько не відомо.

Встановлення факту проживання однією сім?єю з ОСОБА_3 заявнику ОСОБА_1 необхідно для реалізації права на спільне майно.

Посилаючись на викладене, а також з метою належної реалізації своїх майнових прав позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.07.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явися, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шатова Ю.В. в судове засідання не з`явились, представник відповідача надала до суду заяву про слухання справи за відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували, просили задовольнити. Крім того, ОСОБА_2 просила суд при розгляді справи взяти до уваги її пояснення, завірені приватним нотаріусом ХМНО Ганьшиною О.Я.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20).

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо такого майна, досліджуються обставини створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, встановлюється час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові, речові та електроні докази, а також висновки експертів.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю, до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження (серія НОМЕР_4 ) ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Гола Пристань, батьком якого зазначений ОСОБА_14 , мати якого зазначена ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта останнього (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта.

Згідно довідки № 6328- від 10.06.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у ОСОБА_3 фактичним місцем проживання/перебування було АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №12366 (а.с. 14).

Позивач вказує, що в період із 05 травня 2018 року по 14.12.2022 року, ОСОБА_3 та позивач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, зробили разом ремонт у квартирі, сплачували комунальні платежі. В листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 завагітніла, що підтверджується індивідуальною картою вагітної та породіллі № 92/2, ОСОБА_3 в цій карті зазначений як чоловік та батько дитини. Зі слів позивача в квітні 2022 року вагітність вимушено перервана з медичних показників.

Згідно довідки, виданої командиром ВЧ № НОМЕР_3 ОСОБА_15 , ОСОБА_3 зараховано до особового складу ВЧ НОМЕР_6 з 09 березня 2022 року, Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Крім того, під час спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 за спільні кошти з сімейного бюджету вони для своєї родини придбали автомобіль ЗАЗ FORZA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зареєстрували право власності на ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Наявні у справі докази свідчать про те, що зазначене майно було придбано в період спільного проживання ОСОБА_3 та позивача, а відтак посилання сторони позивача на те, що воно належить позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, як чоловіку та дружині, які не перебували в зареєстрованому шлюбі є слушними.

Однак, як зазначалось вище під час виконання військового обов`язку ОСОБА_3 помер.

Згідно відповіді Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 03 жовтня 2023, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , до нотаріальної контори з заявами про прийняття або про відмову від неї ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 03.10.2023 року № 74190543.

Також позивач вказує, що автомобіль було придбано за спільні кошти сторін, та є майном, яке було набуте чоловіком та жінкою, які проживали разом без реєстрації шлюбу, а тому, остання, має право на 1/2 частини спірного майна, як співвласник.

Суд вважає, що вказані обставини знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та матеріалами справи підтверджено, що позивач була працевлаштована та отримувала відповідний дохід, мала певні заощадження та кошти, а відтак могла вкладати кошти у спільний сімейний бюджет за час проживання із ОСОБА_3 .

Крім того, спільне проживання сторін як до купівлі майна, так і після також підтверджується фотокартками, наданими позивачем, на яких сторони зображені разом, в колі інших осіб, а також під час відпочинку, побуту, на різних заходах тощо за період, що охоплюється позовними вимогами і що доводить усталеність сімейних відносин та спільне проживання позивача із ОСОБА_3 до моменту придбання майна.

Факт спільного проживання сторін також підтвердила відповідач ОСОБА_2 , яка надала до суду письмову заяву з поясненнями, завірену приватним нотаріусом ХМНО Ганьшиною О.Я., яка пояснила, що позивач та її син ОСОБА_3 дійсно проживали разом як чоловік та дружина, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки.

Аналізуючи подані докази, які оцінені судом як кожен окрема так і в сукупності між собою, суд вважає доведеним те, що позивач із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено, в т.ч. показаннями свідків, які узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у справі доказами.

Враховуючи наведене, а також приймаючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт проживання позивача та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період із 05.05.2018 р. по 14.12.2022 р., включно тобто наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, а також факт набуття за час спільного проживання спірного майна.

Також, приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що спірне майно було придбано за спільні кошти сторін та є їх спільною сумісною власністю, що не було спростовано стороною відповідача, а відтак підлягає поділу відповідності до ст.ст. 60, 69, 70 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача переконливими доказами спростовані не були, а відтак суд вважає позовні вимоги законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72, 74 СК України, ст.ст. 16, 364, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 102, 106, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу із 05.05.2018 року до 14.12.2022 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності частину автомобіля ЗАЗ FORZA, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: М. В. Богдан