РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1224/19

Провадження № 2/293/21/2023

09 листопада 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

з участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до редакції газети "Жити, а не виживати. Дістали!" та ОСОБА_2 про спростування відомостей, які порочать честь та гідність громадянина та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

19.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом редакції газети "Жити, а не виживати. Дістали!" та ОСОБА_2 про спростування відомостей, які порочать честь і гідність громадянина та стягнення моральної шкоди. В позові позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширені відомості в наступному номері газети "Жити, а не виживати. Дістали!". Зобов`язати редакцією газети "Жити, а не виживати. Дістали!" опублікувати спростування на тій самій полосі і тим самим шрифтом, що і спростовуване повідомлення не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Стягнути з ОСОБА_2 та редакції газети "Жити, а не виживати. Дістали!" в солідарному порядку на його користь 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Позивач також просить покласти на відповідачів обов`язок відшкодувати всі судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у березні 2019 року редакцією газети "Жити, а не виживати. Дістали!" у №3 була надрукована стаття під назвою «"ЛИПА" або МІСТЕЧКОВЕ СВАВІЛЛЯ У ЧЕРНЯХОВІ», автором якої є ОСОБА_2 . Дана стаття містить неправдиві відомості, які порочить його честь та гідність як добропорядного громадянина та колишнього директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут». У зазначеній статті автор не наводить жодних доказів на підтвердження наведених в статті фактів, чим публічно створює та формує у громадськості хибну та принизливу уяву про нього, як колишнього директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут». Так, в статті автор стверджує, що позивач ніби то підробив службовий адмінпротокол та акт із підписом невідомого нікому мешканця м.Черняхова і тим самим сприяв притягненню до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_3 . Факт підробки автор статті підтверджує результатами досудового розслідування, а також тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно позивача був внесений до ЄРДР за номером 0000408 ще 11.09.2015.

Позивач вказує, що викладені у статті відомості та факти не відповідають дійсності, є неточними, надуманими та неправдивими. Автор свідомо або без перевірки джерел своєї інформації навмисно перекрутив факти і не бажав об`єктивно висвітлити у ЗМІ дійсні обставини тієї ситуації, яку він описав. Неправдивими та такими, що принижують ділову репутацію, честь та гідність позивача є відомості щодо факту доведеності вини позивача у підробці службового адмінпротоколу та акту із підписом невідомого нікому мешканця м. Черняхова. Не відповідають дійсності і відомості щодо внесення до ЄРДР 11.09.2015 за №0000408 обвинувального акту відносно позивача.

Автор статті без належних доказів стверджує, що підробка позивачем службового адмінпротоколу та акту із підписом невідомого мешканця м. Черняхова, є доконаним та доведеним фактом. Така впевненість є зухвалою та такою, що не має під собою належного-правового обґрунтування. Такий умовивід відповідача формує напружену обстановку у жителів м. Черняхова та перешкоджає позивачу у пошуках нового робочого місця.

Позивач стверджує, що 1 000-ий наклад газети поширив неперевірені та неправдиві відомості про позивача, як колишнього директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут», чим публічно, в межах України, принизив його репутацію як надійного та чесного директора КП «Черняхів-Добробут».

Викладені у даній статті перераховані факти призвели до приниження ділової репутації позивача як колишнього директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» та опорочили його честь та гідність як законослухняного жителя мЧерняхова, результатом чого стало заподіяння йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 5 000 грн.

В зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права з позовом про спростування відомостей, які порочать честь і гідність громадянина та стягнення моральної шкоди.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

19.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2019 головуючим суддею визначено Бруховського Є.Б. (а.с.16).

26.04.2023 згідно розпорядження керівника апарату Черняхівського районного суду Житомирської області за №167 у зв`язку із смертю головуючого судді Бруховського Є.Б. по даній справі призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до якого головуючим суддею визначено суддю Збаражського О.М. (а.с.60-61).

29.08.2023 головуючим суддею Збаражським О.М. подано заяву про самовідвід від розгляду даної справи. Суд ухвалою від 29.09.2023 задовольнив заяву про самовідвід судді Збаражського О.М. Цивільну справу №293/1224/19 передано до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку автоматизованого розподілу згідно ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 вище зазначена цивільна справа №293/1224/19 передана для розгляду судді Проценко Л.Й.

Ухвалою від 04.09.2023 суд прийняв справу до свого провадження. Постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначив на 02.10.2023 о 14:30 год. Виклик відповідачів здійснити шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці Черняхівського районного суду Житомирської області веб-порталу судової влади України (а.с.86).

Позивач в судовому засідання заявлений позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Уточнив лише, що бажає, щоб моральну шкоду було ситягнуто лише з редакції газети, так як ОСОБА_2 , як автор статті може бути під вигаданим ім"ям, а тому рішення щодо стягнення з неї грошових коштів на його користь може бути не виконане в цій частині. Вказав, всі факти, які викладені в статті: "ЛИПА" або МІСТЕЧКОВЕ СВАВІЛЛЯ У ЧЕРНЯХОВІ", у №3 газети «Жити, а не виживати. Дістали!" не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Вказав також, що відповідно до вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.07.2022 по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 11.09.2015 за №0000408 відносно нього за ч.1 ст.366 КК України по обвинуваченню у внесенні ним, як службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складання завідомо неправдивих документів щодо громадянки ОСОБА_3 він визнаний невинуватим та виправданий. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.06.2023 вказаний вирок залишено без змін. Вказав також, що відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.01.2022 по справі №293/1118/18 його поновлено на посаді директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут» Черняхівської селищної ради з 01.06.2018, що також спростовує факт викладений у статті.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки до суду не повідомили. Про день та час розгляду справи в суді повідомлені належним чином відповідно до вимог законодавства.

ІІІ.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

У березні 2019 року редакцією газети "Жити, а не виживати. Дістали!" у №3 опубліковано статтю під назвою "ЛИПА" або МІСТЕЧКОВЕ СВАВІЛЛЯ У ЧЕРНЯХОВІ", автором якої є ОСОБА_2 . Зі змісту статті зокрема слідує таке:

«…Щоб захистити свою честь і гідність, «порушниця» звернулася до суду, в якому довела, що ОСОБА_4 підробив службовий адмінпротокол та акт із підписом сусіда. Аби довести цей факт, жінці довелося здійснити три (!) графологічні експертизи, які далися пенсіонерці нелегкою ціною як у буквальному, так і в переносному розумінні.

Ганебний факт підроблення документів посадовою особою органу місцевого самоврядування (КП «Черняхів-Добробут») підпорядковується селищній раді) підтверджений і результатами досудового розслідування. Ще 11 вересня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000408…».

Таку інформацію розповсюджену у газеті "Жити, а не виживати. Дістали!" у статті під назвою "ЛИПА" або МІСТЕЧКОВЕ СВАВІЛЛЯ У ЧЕРНЯХОВІ, автором якої є ОСОБА_2 , позивач уважає недостовірною, оскільки така стаття містить неправдиві відомості, які порочить його честь та гідність як добропорядного громадянина та колишнього директора Комунального підприємства «Черняхів-Добробут». Неправдивими та такими, що принижують його ділову репутацію, честь та гідність, є відомості щодо факту доведеності його вини у підробці службового адмінпротоколу та акту із підписом невідомого нікому мешканця мЧерняхова. Не відповідають також дійсності і відомості щодо внесення 11.09.2015 обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000408 відносно нього до ЄРДР, так як чинним Кримінально-процесуальним кодексом України взагалі не передбачено внесення до ЄРДР обвинувальних актів відносно підозрюваних.

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається позивачем.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбаченого, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під поняттям «ділова репутація», як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій, тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальної групи.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної-фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право». Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 910/15148/17 зазначив, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Водночас, відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості).

Згідно з ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини на основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.1 та 5 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

У наведених приписах втілено одну із фундаментальних засад судочинства у демократичному суспільстві - принцип презумпції невинуватості.

Враховуючи вказане, позивачем в достатній мірі доведено, що твердження, наведені в поширеній статті, зокрема:

«В якому довела, що ОСОБА_4 підробив службовий адмінпротокол та акт із підписом сусіда» та те, що «Ще 11 вересня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000408…».- формують помилкові враження у необмеженого кола осіб про аморальну поведінку позивача, порушення ним правил співжиття та принципів моралі та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, дискредитує його в очах суспільства. Висловлювання автора в даній статті не можна вважати критикою чи оціночним судженням, адже інформація подана в виді фактів, які, однак не перевірені, та не містить припущень чи вказівок на особисту думку автора статті.

При цьому відповідачами не було доведено, що вищевказана інформація відповідає дійсності, тобто є достовірною. Жодних доказів по суті спору суду відповідачами не надано.

Наявність кримінального провадження (на момент друку статті) відносно позивача не може слугувати підтверджуючим фактом доведеності його вини у тому чи іншому кримінальному правопорушенні.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 20.07.2022, який набрав чинності 02.06.2023 по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 11.09.2015 за №0000408 відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.366 КК України по обвинуваченню у внесенні ним, як службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складання завідомо неправдивих документів щодо громадянки ОСОБА_3 він визнаний невинуватим та виправданий.

Тобто судом встановлено та доведено належними доказами, що розповсюджена в спірній статті інформація щодо позивача, зокрема інформація про доведеність його вини у підробленні документів посадовою особою є недостовірною.

Судом також встановлено та доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, та факти достовірність яких жодним чином не підтверджена.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що зазначена вище інформація є недостовірною і такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому відповідну позовну вимогу ОСОБА_1 суд уважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заподіяної моральної шкоди суд зазначає таке. В судовому засіданні позивач уточним позовні вимоги та просив стягнути моральну шкоду лише з редакції газети «Жити, а не виживати.Дістали!».

Визнання оприлюдненої інформації такою, що порушує особисті немайнові права та завдає шкоди діловій репутації особи є в деяких спорах достатньою сатисфакцією завданій йому моральній шкоді (Постанова ВСУ від 28.03.2018 року у справі № 761/8035/16-ц).

Водночас, досить часто лише спростування недостовірної інформації не є достатнім способом захисту свої прав, відтак, нерідко, саме вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою та гарантованим правом згідно ч4. ст.32 Конституції України для забезпечення захисту своїх прав.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 зробив висновок, що «..адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача є неправомірним, порушує конституційні права позивача, гарантовані Конституцією України, що зумовлює настання відповідальності відповідача за такі дій у вигляді відшкодування завданої немайнової (моральної) шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач при публічному виставленні його як злочинця, нечесної людини, що також ставить під сумнів його ділові якості та моральність, що перешкоджає його майбутньому працевлаштуванню.

За таких умов, керуючись принципами справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача редакції газети «Жити, а не виживати. Дістали!» відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, в розмірі 3000 грн, уважаючи, що визначений останнім у позові розмір моральної шкоди є завищеним.

За таких підстав, суд задовольняє позов ОСОБА_1 частково.

Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі ухвали суду від 30.08.2019 звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача - редакції газети «Жити, а не виживати. Дістали!» судовий збір з на користь держави у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 258, 259, 263- 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірними та такими, що порушують права ОСОБА_1 на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, відомості, викладені у випуску газети «Жити, а не виживати. Дістали!» в номері 3, за березень 2019, в статті: «Липа» або містечкове свавілля у Черняхові».

Зобов`язати редакцію газети «Жити, а не виживати. Дістали!» спростувати поширену недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , викладену в статті: «Липа» або містечкове свавілля у Черняхові» в номері 3, за березень 2019 газети «Жити, а не виживати. Дістали!», шляхом опублікування у запланованому найближчому випуску газети «Жити, а не виживати. Дістали!» резолютивної частини даного рішення на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, але не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з редакції газети «Жити, а не виживати. Дістали!» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з редакції газети «Жити, а не виживати. Дістали!» на користь держави понесені судові витрати, а саме: 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ІПН НОМЕР_1 ;

проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Редакція газети «Жити, а не виживати. Дістали!», місце знаходження: вул. Н.Ужвій, 6-А, оф.69, м.Київ, 01001.

ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений та підписаний 20.11.2023.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО