Справа № 447/1065/22 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2814/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 28.09.2022 року (а.с.66), в якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Енергія-Новий Розділ» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 17640 грн. 25 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 187558 грн. 75 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 09.08.2019 року він працював на посаді електромонтера з обслуговування підстанції міських електромереж в ТОВ «Енергія-Новий Розділ», з якої його звільнено наказом №89к з 08.11.2021 року за угодою сторін, однак, в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 4817 грн. 60 коп. та заборгованість по заробітній платі в розмірі 26822 грн. 65 коп., а всього - 31640 грн. 25 коп., та з урахуванням частково виплачених сум, розмір заборгованості становить 17640 грн. 25 коп.

У зв`язку з існуванням перед ним вказаної заборгованості, вважає, що має право також на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17640 грн. 25 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 187558 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнуто з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнуто з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ТОВ «Енергія-Новий Розділ», просить його скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вини ТОВ «Енергія-Новий Розділ» у затримці розрахунку при звільненні позивача з роботи немає, оскільки затримка сталася внаслідок накладення арештів на рахунки товариства, на яких знаходяться грошові кошти, достатні для проведення розрахунку із звільненими працівниками та виплати заробітної плати.

Апелянт просить врахувати, що в період з 23 травня по 19 вересня 2022 року позивачу було перераховано ще 9000 грн., тому станом на 19.09.2022 року залишок невиплачених коштів становив 17640 грн. 25 коп., а станом на день подання апеляційної скарги, заборгованість перед позивачем взагалі відсутня.

Вважає, що суд повинен був врахувати неодноразові звернення товариства до Солом`янського районного суду м. Києва про скасування арештів та надати належну оцінку доказам щодо збиткової діяльності товариства, а також врахувати правові висновки Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року щодо механізму компенсації працівнику середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Наголошує, що стягнення з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 187558 грн. 75 коп. в шість разів перевищує розмір заборгованості перед позивачем, яка існувала на день звільнення.

Також звертає увагу, що основним джерелом доходів ТОВ «Енергія-Новий Розділ» є кошти, отримані від споживачів за надані товариством комунальні послуги, а основним споживачем комунальних послуг є населення, окрім того, в умовах воєнного стану підприємство не має права на стягнення штрафних санкцій за невиконання споживачами своїх зобов`язань по оплаті наданих комунальних послуг.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.04.2023 року, є дата складення повного судового рішення - 28.04.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09.08.2019 року позивач працював на посаді електромонтера з обслуговування підстанції міських електромереж в ТОВ «Енергія-Новий Розділ», з якої його звільнено наказом №89к від 08.11.2021 року за угодою сторін з 08.11.2021 року.

В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 4817 грн. 60 коп. та заборгованість по заробітній платі в розмірі 26822 грн. 65 коп., а всього - 31640 грн. 25 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Енергія-Новий Розділ» від 17.02.2022 року.

В подальшому, підприємство частково здійснило сплату позивачу заборгованості: 17.12.2021 року - 1000 грн., 18.01.2022 року - 1000 грн., 24.01.2022 року - 2000 грн., 23.05.2022 року - 1000 грн., 13.06.2022 року - 1000 грн., 22.06.2022 року - 1000 грн., 27.06.2022 року - 1000 грн., 15.07.2022 року - 1000 грн., 27.07.2022 року - 1000 грн., 22.08.2022 року - 2000 грн., 15.09.2022 року - 1000 грн., 26.09.2022 року - 1000 грн., тому станом на 03.10.2022 року (на момент ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі) заборгованість по заробітній платі позивача становила 17640 грн. 25 коп.

Також встановлено, що відповідно до ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року у справі №760/32373/18 та від 30.08.2019 року у справі №760/24817/19, на визначені в ухвалах рахунки відповідача накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та здійснення видаткових операцій в межах суми 804892343 грн. 78 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116 КЗпП).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) викладено наступні правові висновки.

Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність спірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для присудження позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини справи для забезпечення захисту права позивача на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу з дотриманням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, зокрема, необхідно було враховувати розмір заборгованості, яка існувала на день звільнення позивача з роботи - 31640 грн. 25 коп., причини не проведення з позивачем повного розрахунку - тривале знаходження значної суми коштів на рахунках відповідача під арештом на підставі судових рішень, а також ту обставину, що основним джерелом доходів відповідача є кошти, отримані від споживачів за надані товариством комунальні послуги, й те, що упродовж десяти місяців від дня звільнення відповідач виплатив позивачу майже половину заборгованості, яка на момент ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі становила 17640 грн. 25 коп.

Окрім того, необхідно зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан.

В Указі Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 визначено, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

За наведених вище обставин, буде розумним і справедливим визначити позивачу розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі заборгованої підприємством заробітної плати станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі - 17640 грн. 25 коп.

При цьому, необхідно зазначити, що 06.10.2022 року заборгованість перед позивачем по заробітній платі була погашена в повному обсязі.

З наведених вище мотивів оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру присудженого позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає зміні, шляхом його зменшення з 187558 грн. 75 коп. до 17640 грн. 25 коп.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, рішення суду необхідно змінити і в частині розподілу судових витрат, врахувавши наслідки вирішення справи апеляційним судом, а саме: задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині на суму 17640 грн. 25 коп., що становить 20% від ціни позову в цій частині, а тому з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 198 грн. 48 коп.

В решті, правових підстав для зміни чи скасування рішення суду немає, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1190 грн. 88 коп. підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та судового збору, які підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» у користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 17640 гривень 25 копійок, а судового збору - до 198 гривень 48 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1190 гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 квітня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич