Провадження № 2/359/729/2023
Справа № 359/8820/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Лозинську О.Л., звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 на власну користь суму неповерненої грошової позики в розмірі 480 260 грн. 00 коп., пеню за період з 16 листопада 2021 року по 15 листопада 2022 року включно в розмірі 17 529 490 грн. 00 коп., а всього 18 009 750 грн. 00 коп., а також витрати про сплаті судового збору в розмірі 12 405 грн. 00 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір позики. За умовами договору ОСОБА_2 отримала від позико дав-ця грошові кошти в розмірі 319 394 грн. 68 коп., що еквівалентно 11 800 доларам США, які зобов`язалась повернути у строк до 15 серпня 2016 року. У додатку № 1 до вказаного договору сторони погодили строки та розміри погашення зобов`язання та остаточною датою розрахунку погодили 15 червня 2017 року.

22 лютого 2018 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 15 лютого 2016 року, у зв`язку з чим новим позикодавцем у зобов`язанні став позивач. ОСОБА_2 не виконала грошове зобов`язання ні перед первісним позикодавцем, ні перед ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом власних майнових прав.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для реалізації процесуальних прав.

Відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористалась.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

01 березня 2023 року у справі ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, відповідач подала до суду заяву, якою позовні визнала частково, а саме : не заперечувала 9щодо задоволення вимог про стягнення основної суми заборгованості, а щодо вимог про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 пені заперечила та просила до цієї вимоги застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану відповідачкою заяву, матеріали справи та наявні в ній докази, надавши їм повну та належну оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно вимог ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року, ухваленого у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15 лютого 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, згідно п. 1 якого відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 319 394 грн. 68 коп., що еквівалентно 11 800 доларам США.

Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики, згідно п. 2.2., 2.3 договору, має бути здійснено не пізніше 15 серпня 2016 року у гривнях, яка еквівалентна 11 800 доларам США за комерційним курсом банків на день кожної передачі грошових коштів.

У пункті 2.7 договору позики розписано строки і розміри сум, які відповідач мала сплатити позикодавцю.

За умов п. 3 договору позики при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики, тобто у строки, визначені п. 2,7 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 10 процентів від суми простроченого платежу за кожний день просрочки сплати боргу.

21 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до договору позики, яким внесено зміни до п. 2.2. щодо остаточного строку повернення позики, а саме 15 червня 2017 року, та до п. 2.7 щодо розмірів сум та періодів їх погашення перед позикодавцем.

Відповідно положень ст. 512, 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

22 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 15 лютого 2016 року, у зв`язку з чим новим позикодавцем став позивач та набув право вимоги до ОСОБА_2 ..

У частині 2 ст. 11, ч. 1 ст. 14 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконую-ться у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно вимог ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначе-ні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частині 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а його укладення у належній формі може бути підтверджено як договором, так і розпискою позичальника.

Відповідно вимог ст. 1049, 1048 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідач свої грошові зобов`язання ні перед ОСОБА_3 , ні перед ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 480 260 грн. 00 коп., що є еквівалентом 11 800 доларам США станом на дату звернення до суду з позовом. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Це, в свою чергу, свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань ОСОБА_2 та наявність заборгованості перед ОСОБА_1 за договором позики від 15 лютого 2016 року в розмірі 480 260 грн. 00 коп., що є еквівалентом 11 800 доларам США станом на дату звернення до суду з позовом.

Суд, згідно ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на вказане та визнання відповідачем позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача основної суми заборгованості, суд вбачає підстави для задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 480 260 грн. 00 коп., що є еквівалентом 11 800 доларам США станом на дату звернення до суду з позовом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені за період з 16 листопада 2021 року по 15 листопада 2022 року включно в розмірі 17 529 490 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсох-ках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 251 та ч. ст. 253 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність згідно ч. 1 ст. 256 та ч. 1 ст. 257 ЦК України є строком, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлена тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встанов-лених статтями 253 - 255 ЦК України.

Частиною 1, 5 ст. 261 вказаного Кодексу зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У статті 262 ЦК України зазначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Для окремих видів вимог, згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За умовами п. 2.7 договору позики визначено обов`язок щомісячного погашення заборгованості, а відтак, згідно умов п. 3 вказаного договору, відповідальність у виді сплати пені за неповернення суми позики розпочинається з наступного дня у місяці, в якому ОСОБА_2 мала повернути черговий розмір платежу.

Оскільки відповідачем жодного разу не було здійснено проплат в рахунок погашення позики, то з 16 березня 2016 року первісному позикодавцю стало відомо про порушення його прав та неналежне виконання боргового зобов`язання ОСОБА_2 , а відтак саме з цієї календарної дати у позикодавця виникло право нараховувати пеню у розмірі, зазначеному в п. 3 договору позики від 15 лютого 2016 року.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Наведена позиція суду узгоджується з висновками наведеними Великою Палатою Верховного Суду зокрема у постановах : від 22 травня 2018 року у справі за № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі за № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі за № 575/476/16-ц ).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

12 травня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву, якою просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені.

Зважаючи на це, суд вбачає підстави застосувати до позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання наслідків спливу строків позовної давності, а тому у задоволенні цих вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 12405 грн. 00 коп.. Наведене підтверджується квитанцією до платіжної інструкції за № ПН65695 від 13 грудня 2022 року.

Відповідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 2,7 % (480260,00/ (18009750,00/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 334 грн. 94 коп. ((12405,00/ 100) х 2,7 %).

Зважаючи на вказане та керуючись ст. 526, 599, 625, 610, 611, 1047 1050, 1167 ЦК України, ст.10 - 13, 76-82, 133, 141, 259 - 265, 353-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 480 260 (чотириста вісімдесят тисяч двісті шістдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 334 (триста тридцять чотири) гривні 94 (дев`яносто чотири) копійки.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Інформація про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 25 березня 2009 року Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий 18 червня 1997 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляцій-ного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 12 травня 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва