Справа №333/4167/22
Провадження №2/333/554/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що він є непрацездатною особою за віком, отримує пенсію в розмірі 4009 грн., яка не забезпечує йому необхідного мінімума для проживання. Позивач проживає разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є непрацездатною, пенсійного віку, сама себе не в силах забезпечувати належним чином, через хворобу щитовидної залози перебуває під лікарським наглядом та потребує лікування.

Так, сума, яка у позивача залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум, її ледь вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може. На сьогоднішній день потребує матеріальної допомоги.

Відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її сином. У добровільному порядку допомагати матері відмовляється.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від сина ніякої підтримки на його прохання про надання допомоги, позивач звертається до суду з даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16 листопада 2022 року справу прийнято в провадження судді Михайлової А.В. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за їхньої відсутності, доводи наведені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним сином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, також зазначає, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою налженим чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надала.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представника позивача, відповідача, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною особою за віком, отримує пенсію в розмірі 4009 грн., яка не забезпечує йому необхідного мінімума для проживання. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є непрацездатною за віком, хворіє на хворобу щитовидної залози, перебуває під лікарським наглядом та потребує лікування.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином позивача. Добровільно допомагати батькові відмовляється. В зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом про стягнення з його сина аліментів у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом і довічно.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові ВСУ у справі № справа № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) від 05 вересня 2019 року визначено:

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є непрацездатною особою, досяг загального пенсійного віку, отримує пенсію, розмір якої є недостатнім для забезпечення мінімальних потреб для проживання та лікування, а тому потребує матеріальної допомоги, а також враховуючи те, що відповідач, який є сином позивача, визнав позов повністю, а тому суд вважає необхідним даний позов задовольнити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 200, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16.09.2022 року і довічно.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави суму судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок)

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.В. Михайлова