ЄУН 193/1007/22
Провадження № 2/193/113/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 квітня 2023 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
за участю секретаря Мельникової Т.О.
розглянувши у судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -
ВСТАНОВИВ :
В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.
В обгрунтування позову вказує, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14.10.2004 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Стюрко О.О., зареєстроване в реєстрі за № 3875, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 15.02.2017 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріапьної контори Русак J1.A., зареєстровано в реєстрі за № 75, позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 40, 2 кв.м., житловою площею 27 7 кв м з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Сам позивач зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . 23.09.2020 року ОСОБА_1 надав звій дозвіл на реєстрацію знайомої ОСОБА_2 за вказаною адресою разом із її дітьми ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 2011 року народження. ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження, так як їм не було де жити.
Вказана заборгованість, на думку позивача повинна бути стягнута з відповідача, так як споживачем послуги в період часу з 23.09.2020 року по 01.03.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , була саме ОСОБА_2 , так як вона разом зі своїми дітьми мешкала за цією адресою. Про заборгованості по сплаті за користування електроенергії відповідачу відомо, але добровільно силачувати борг вона не хоче. У зв`язку із наявною заборгованістю, 07.09.2022 року будинок відключено від електропостачання з електричної опори.
Таким чином позивач звертається до суду із вказаним позовом з метою зняття відповідача та її неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку за адресою розміщення його будинку та вважає необхідним стягнути з неї заборгованість за споживання електроенергії, яка відповідачем споживалася в період часу з 23.09.2020 року по 01.03.2022 року.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Направили суду заяву про розгляд справи без їх участі.Позовні вимоги підтримують та просять задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Заяв про розгляд справи без їх участі суду не надала.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надали суду заяву про розгляд справи без їхучасті.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14.10.2004 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Стюрко О.О., зареєстроване в реєстрі за № 3875, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 15.02.2017 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріапьної контори Русак J1.A., зареєстровано в реєстрі за № 75, позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 40, 2 кв.м., житловою площею 27 7 кв м з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Сам позивач зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . 23.09.2020 року ОСОБА_1 надав звій дозвіл на реєстрацію знайомої ОСОБА_2 за вказаною адресою разом із її дітьми ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 2011 року народження. ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження, так як їм не було де жити.
Так, відповідно до ст. 156 ЖК Україничлени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу(дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленістаттею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте, такі підстави та порядок визначені нормамиЦивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до вимогст.319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідност. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положеннястатті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК У PCP. стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійснення права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за споживання нею електроенергії за період часу з 23.09.2020 року по 01.03.2022 року, суд зазначає наступне:
За вимогами п.5 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ІДК України, Законом України «Про ринок електричної енергії». «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року №1357, Методикою обчислення розміру відшкодувань збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення, затвердженою Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1990 року № 1416.
Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.
Відповідно до п. 2 п. 5.5.5 Правил та відповідно до п. 1 ч. З ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за елек тричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Виходячи з положень ст. ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов. ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог и. 48 «Правил користування електричною енергією для населення», споживач несе відповідальність згідно з діючим законодавством за порушення правил користування електричною енергією, за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію та розкрадання електричної енергії у разі споживання електричної енергії без приладів обліку.
Згідно з вимогами ст. ст. 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги і водопостачання. газ. електрична, теплова енергія та інші послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Статтею 162 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
За правилом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Також, відповідно до ч.ч.1,3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несу п» солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.
Враховуючи той факт, що споживачем послуги за який нарахована заборгованість була ОСОБА_2 , вважаю необхідним стягнути заборгованість її саме з відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача.
Керуючись ст.ст.141,258,259,263-265,282,284,289 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її дітей - ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2011 року народження, ОСОБА_7 , 2014 року народження, ОСОБА_6 , 2017 року народження, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за споживання електроенергії за період з 23.09.2020 року по 01.03.2022 року в сумі 4190,88 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1984,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В.Шумська