КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/8361/21 Головуючий у І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження № 22-ц/824/5491/2023 Головуючий у ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила, зокрема, визнати транспортні засоби об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини спірних транспортних засобів на загальну суму 681 190,50 грн.

06 грудня 2022 року позивачка подала заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що всі транспортні засоби були придбані подружжям сторін в період шлюбу, тому вони є їх спільним сумісним майном, незважаючи на те, що спірне рухоме майно було зареєстроване на ОСОБА_3 24 липня 2020 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Однак, врегулювати питання щодо поділу спільного майна подружжя мирним шляхом не вдалося. 22 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Позивачка вказує, що із відповіді на запит № 247/122/ВС від 28 липня 2022 року Головного сервісного центру МВС від 02 серпня 2022 року № 31/26-261аз та відповіді на запити № 247-4/122/ВС, № 247-5/122/ВС, №247-6/122/ВС від 16 вересня 2022 року Головного сервісного центру МВС № 31/26-399 аз, № 31-26-400аз, № 31-26-401 аз від 21 вересня 2022 року - стало відомо, що відповідач здійснив відчуження спільно набутого майна без її згоди шляхом укладання договорів купівлі-продажу транспортних засобів та через короткий період покупці надали доручення приватному підприємству та товариству з обмеженою відповідальністю безпосередньо пов`язаних із ОСОБА_3 . Тому, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким особам вчиняти дії, здійснювати платежі, чи виконувати інші зобов`язання щодо нижчезазначених транспортних засобів та накласти арешт на:

- транспортний засіб - автобус марки БОГДАН, модель А-09202, колір жовтий, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ), який придбаний 03.07.2018 року.

- транспортний засіб - автобус марки БОГДАН, модель А-09201, колір жовтий, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , який придбаний 12.07.2018 року.

- транспортний засіб - автобус марки БОГДАН, модель А-09202, колір жовтий, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , який придбаний 14.03.2018 року;

- транспортний засіб - автобус марки ATAMAN, модель А-09024, колір жовтий, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , № кузова НОМЕР_8 , який придбаний 14.03.2018 року;

- транспортний засіб - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, колір чорний, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , що придбаний 27.01.2016 року;

- транспортний засіб - автобус марки БОГДАН, модель А-091, колір жовтий, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_11 , який придбаний 18.09.2015 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що предметом позову є визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації. Вказані у заяві про забезпечення позову транспортні засоби відносяться до предмету позову та є набутими у спільному шлюбі. Витяги із сервісу YouControl містять інформацію про роль та вплив ОСОБА_3 на ТОВ «Радонь» та ПП «Універсал-Транс», які є користувачами спірних транспортних засобів. Зазначені компанії є напряму пов`язані із відповідачем, а тому він має можливість відчужувати це майно.

Крім того зазначає, що транспортні засоби як майно, що набуте у шлюбі з відповідачем, знаходиться у власності інших осіб та відповідно за довіреністю їх використовують компанії безпосередньо пов`язані з ОСОБА_3 , що створює реальну загрозу утруднення майбутнього рішення суду.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому вказано, що доводи викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи, а саме інформація з системи «YouControl» не має офіційного характеру та не є тим переконливим доказом, який би міг свідчити про вчинення будь-яких дій відповідачем у справі, а тому не є належним доказом впливу ОСОБА_3 на ТОВ «Радонь» та ПП «Універсал-Транс», як зазначає позивачка. ОСОБА_3 просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Колесник Г.М. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Оснач С.А. заперечував проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві не наведено та не підтверджено належними та достовірними доказами того, що існує реальна загроза чи утруднення майбутнього виконання рішення суду, виходячи із доказів які надані, в тому числі договорів купівлі-продажу і посвідчених довіреностей, в разі забезпечення позову існує ймовірність порушення прав третіх осіб, а саме громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та вплинути на господарську діяльність ТОВ «Радонь», ПП «Універсал-Транс», ПП «Авен-Єзєр».

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації.

Згідно відповіді на запит 247/122/ВС від 28 липня 2022 року Головного сервісного центру МВС від 02 серпня 2022 року № 31/26-261аз та відповіді на запити № 247-4/122/ВС, № 247-5/122/ВС, №247-6/122/ВС від 16 вересня 2022 року Головного сервісного центру МВС № 31/26-399 аз, № 31-26-400аз, № 31-26-401 аз від 21 вересня 2022 року, відповідач здійснив відчуження транспортних засобів шляхом укладання договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

Враховуючи те, що спірні транспортні засоби відповідачем були відчужені, а позивачка не оспорює договори відчуження, не просить визнати за нею право власності на це майно, а предметом позову є саме стягнення компенсації за ці транспортні засоби, яку має сплатити відповідач, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутня реальна загроза чи утруднення майбутнього виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року про відмову у забезпечення позову у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: