Провадження №2/522/2376/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

В обґрунтування позову зазначено, що протягом 2007 року у Позивача та Відповідача були романтичні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач народила сина ОСОБА_3 , як зазначає Позивач, від ОСОБА_2 . Відповідач відмовився подати в компетентні органи заяву про реєстрацію батьківства, тому відомості щодо батька були записані зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.

Як зазначає Позивач, підтвердити, що Відповідач є батьком ОСОБА_4 можливо шляхом проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, а факт романтичних відносин між сторонами може підтвердити матір Позивачки.

У зв`язку з чим, Позивач просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни до актового запису.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2021 року цивільну справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року викликано в якості свідка ОСОБА_5 . Клопотання ОСОБА_1 про допит позивача як свідка задоволено. Викликати в якості свідка ОСОБА_1 .

Також, ухвалою суду від 25 травня 2022 року призначено по справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Зупинено провадження по справі.

10 жовтня 2022 року з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» до суду повернуто без виконання ухвалу суду від 25 травня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року поновлено провадження по справі.

24 жовтня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності.

13 грудня 2022 року клопотання представника позивача про заміну третьої особи задоволено. Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

Закрито підготовче провадження по справі. Призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 04 жовтня 2023 року позивачка надала свої пояснення по суті спору, зазначила що на той час з Відповідачем у них були романтичні відносини та згодом від Відповідача народилась дитина. Як зазначила Позивач, з моменту народження дитини, стосунки між сторонами погіршились, та сторони перестали спілкуватись. Надалі спілкування відбувалось між матір`ю Позивачки та Відповідачем по справі.

Також, зазначила, що звернулась до суду тільки через 13 років після народження дитини з підстав того, що перестала отримувати державну допомогу на утримання дитини, як одинока матір.

Також було допитано свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю Позивачки, яка пояснила про романтичні відносини між сторонами у період з 2007 року та до народження дитини. Повідомила суд, що після народження дитини вона повідомила відповідача про народження хлопчика, але він ніяк не відреагував. Коли дитина вже пішла до школи, остання мала розмову з Відповідачем, який повідомив що одружився, розпитував про дитину та просив надати фото дитини, на що свідком ОСОБА_5 було надано відповідне фото Відповідачу по справі.

В судовому засіданні 14 листопада 2023 року представник Позивача адвокат Спічак В.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явися, причини неявки не повідомив.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даною явкою учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 про що третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 30.01.2008 року зроблено актовий запис №136.

Матір`ю дитини зазначено ОСОБА_1 .

Батьком дитини записаний ОСОБА_6 , відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України №2 від 24 червня 2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається з метою формування належної, допустимої та достатньої за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доказової бази.

Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. В результаті проведення ДНК-аналізу на предмет встановлення батьківства ймовірність похибки позитивного висновку становить 0,000001%. Негативний факт батьківства встановлюється із 100% ймовірністю.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Разом з цим, Верховний Суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018, справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Позивачем на обґрунтування позовних вимог зазначено, що підтвердження того, що Відповідач є батьком ОСОБА_4 можливо проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, а факт романтичних відносин між сторонами може підтвердити матір Позивачки.

Так, ухвалою суду від 25 травня 2022 року призначено по справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явитись до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз для відбору експертами у ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи. Зупинено провадження по справі.

10 жовтня 2022 року з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» до суду повернуто без виконання ухвалу суду від 25 травня 2022 року у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та неприбуттям ОСОБА_2 30 вересня 2022 року до Одеського обласного бюро СМЕ та зазначено, що ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 30 вересня 2022 року прибули до експертної установи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Перевіривши матеріали справи та з врахуванням пояснень учасників справи, суд не заперечує той факт, що Відповідач, можливо, умисно не надає зразки для проведення експертизи ДНК, разом з цим інших доказів, які б давали змогу встановити про наявність відносин між сторонами (спільного проживання, введення господарства, наявність спільних витрат) Позивачем не надано, а відтак суд позбавлений можливості встановити Відповідача батьком дитини з однієї підстави, це неприбуття ОСОБА_2 до Одеського обласного бюро СМЕ.

Суд критично відноситься до свідчень свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , та є беззаперечно заінтересованою особою на стороні Позивача.

При цьому, суд приймає до уваги, що свідок не підтвердила, що відповідач визнавав себе батьком ОСОБА_4 до та після народження дитини. Свідок також пояснила, що сторони разом не проживали, інколи зустрічались до народження дитини, а після народження дитини тільки свідок спілкувалась інколи з відповідачем.

Про допит інших свідків Позивачем не заявлено, так і не надано інших належних та допустимих доказів, які б давали змогу встановити обставин на підтвердження доводів Позивача про наявність романтичних відносин, проживання спільно з Відповідачем, ведення спільного господарства.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність обставин, викладених у позовній заяві, оскільки жодних доказів на підтвердження батьківства зі сторони позивача долучено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду об`єктивних і переконливих доказів в обґрунтування та підтвердження заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність цих вимог, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 76-83, 89, 90, 95, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 листопада 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.