Справа № 158/1577/23
Провадження № 2/0158/363/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Оніщук Н.Є.,

представника позивача - Тоботи Ю.С.,

представника відповідача- Негодюк Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Ківерці, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В

Адвокат Тобота Ю.С. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 01.04.2019 року обіймала посаду завідувача сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Ківерцівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, з якої була звільнена 18.04.2023 року у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що за наявності інших робочих місць, посад, штатних одиниць, що утворились в процесі реорганізації Фонду соціального страхування України, ОСОБА_1 , як працівнику, який підпадав під скорочення чисельності та /або штату працівників, у зв`язку із реорганізацією роботодавця, не було запропоновано перевід на іншу вакантну посаду роботодавця, а тому вважає наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області № 96-к від 13.04.2023 року за підписом Голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області Плескун Н.П. «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним та протиправним.

Посилаючись на вищевикладене, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області № 96-к від 13.04.2023 року про звільнення ОСОБА_1 18.04.2023 року у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП; поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Ківерцівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області або на іншій рівнозначній посаді; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 19.04.2023 року по дату поновлення позивача на посаді, виходячи з розрахунку 789,06 грн. середньо денної заробітної плати.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2023 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. ст. 274-279 ЦПК України, без виклику сторін.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2023 року постановлено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2023 року постановлено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.06.2023 року замінено відповідача - виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України у Волинській області правонаступником - Головне управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. Третю особу, заявлену позивачем у позовній заяві - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області постановлено вважати такою, що набула статусу відповідача.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про закриття провадження у справі.

27.08.2023 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають. Вважають посилання ОСОБА_1 на те, що їй не запропоновано вакантні посади, які були наявні в УВД ФССУ у Волинській області необґрунтованими, оскільки всі посади УВД ФССУ у Волинській області підлягали скороченню, в тому числі і посада позивача. Вказує, що прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю на посади державної служби у фонді чи його територіальних управліннях. Зазначають, що у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, у Головному управлінні були створені нові структурні підрозділи та введено 49 штатних одиниць, про що було повідомлено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області та Голову комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області. Вказана інформація через засоби електронного зв`язку була надіслана усім структурним підрозділам Фонду для ознайомлення працівників. Аналогічна інформація була розміщена на офіційному сайті Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та на офіційних сторінках в соціальних мережах, зокрема facebook. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виявила свого бажання працювати в органах Пенсійного фонду України та не звернулась із заявою щодо свого працевлаштування, просять в задоволенні позову відмовити.

06.10.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Тоботою Ю.С. надіслано до суду додаткові пояснення, у яких зазначає, що відповідач був зобов`язаний працевлаштувати ОСОБА_1 , оскільки для цього були усі правові підстави та вакантні посади, у зв`язку з чим позов просить задовольнити.

27.10.2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, у яких вказують на те, що 19.01.2023 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників. 30.03.2023 року було повідомлено Голову комісії листом з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області Неонілу Плескун про добір персоналу на вакантні посади державної служби, а тому ОСОБА_1 була ознайомлена з вакантними посадами та мала можливість звернутися до відповідача з відповідними документами для працевлаштування на відповідну посаду. В задоволені позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тобота Ю.С. позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області позов не визнала, та просила у його задоволені відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях на відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.2019 року обіймала посаду завідувача сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Ківерцівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, з якої була звільнена 18.04.2023 року у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с.37, 48-49).

13 січня 2023 року заступник Міністра економіки на адресу Міністерства соціальної політики скерував лист, в якому містилось роз`яснення про те, що не передбачено законодавством України порядку переведення працівників, які працюють за трудовим договором на державну службу (а.с.101-103, 120-124 т.1).

19 січня 2023 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення (т. 3, а.с. 222-223).

20.12.2022 року Головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції ФСС України у Волинській області було надіслано повідомлення про добір персоналу (т. 3 а.с.181).

30.03.2023 року Голові комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області надіслано повідомлення про проведення повторного добору на посади державної служби до структурних підрозділів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (т. 2, а.с. 17).

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області розміщувало в інтернет ресурсах інформацію про наявність вакантних посад (т. 3 а.с. 188).

Проте, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 не виявила свого бажання працювати в Головному управлінні Пенсійного фонду України та не зверталась з відповідною заявою щодо свого працевлаштування.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації). Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень (ст. 49-2 КЗпП України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проєктів програм, концепцій, стратегій, проєктів законів та інших нормативно-правових актів, проєктів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ст. 1 Закону України "Про державну службу").

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами КМУ та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. ч. 1 - 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу").

У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад (ч. 5 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (п. 19 ППВСУ № 9 від 6 листопада 1992 року).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини й усталену судову практику у даній галузі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає дії відповідача протиправними і такими, які вимагають судового захисту у обраний позивачкою спосіб. Досліджені докази, що надавались сторонами у призмі законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, на переконання суду, не свідчать про порушення прав позивачки при її звільненням. Наказ про звільнення у зв`язку із реорганізацією ФСС видано через зміни у законодавстві з метою удосконалення правових основ організації та діяльності органу шляхом його трансформації у ПФУ. Правові основи діяльності ФСС передбачали працевлаштування працівників за трудовим договором. У свою чергу ПФУ здійснює діяльність із залученням державних службовців. Ліквідація ФСС відбулась шляхом передачі її функцій ПФУ. У зв`язку із цим завчасно, до звільнення у ФСС, розширено штат ПФУ для залучення працівників, які мають виконувати функції, на той час, ліквідованого органу. Працівники ФСС, у даному випадку дирекції, повідомлялись про це ще до попередження про реорганізацію і наступне вивільнення. Було розпочато централізований процес прийняття працівників ФСС на роботу у ПФУ.

Одночасно, ФСС у процесі реорганізації вирішувало питання щодо можливості переведення працівників у ПФУ у зв`язку із чим зверталось за відповідними роз`ясненнями. Отримавши негативну відповідь щодо можливості переведення розпочато процес трансформації ФСС у ПФУ і залучення працівників з ліквідованого органу на державну службу до правонаступника.

Аналіз таких фактичних обставин справи, суд вважає, свідчить про вжиття обома органами заходів щодо залучення вивільнюваних працівників до виконання тих самих обов`язків у іншій установі, хоча не зобов`язано цього робити.

Таким чином, звільнення позивачки відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема і попередження про наступне звільнення здійснено завчасно.

Пропозиції перевести на іншу роботу не могло бути за відсутності рівнозначних посад в ПФУ. Посада державної служби не є рівнозначною, оскільки інші умови прийняття на неї. Так, серед інших і тотожних умов прийняття на роботу за трудовим договором, державна служба передбачає ряд додаткових вимог, зокрема володіння державною мовою, надання відповідного підтверджуючого сертифікату про це чого не вимагається при прийнятті на роботі за трудовим договором. Саме тому переведення на таку посаду здійснити не можливо, оскільки у процесі переведення від працівника вимагається лише згода. Вимагати інших документів не допускається.

Посилання позивачки на воєнний час і у зв`язку із цим застосування спрощеної процедури добору на державну службу не спростовує зазначені раніше висновки суду про можливість переведення з роботи за трудовим договором на державну службу, оскільки, як зазначалось вище у даному рішенні, державна служба вимагає наявності у особи ряду додаткових знань та вмінь підтверджених відповідними документами, що і здійснюється хоча і без конкурсу однак із обов`язковою їх наявністю.

Інша похідна вимога про стягнення середнього заробітку задоволеною бути не може через відсутність встановленого факту вимушеного прогулу викликаного незаконним звільненням.

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених останньою та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, адреса: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк Волинської області, .

Представник відповідача - Негодюк Лена Леріївна, адреса: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк Волинської області.

Повний текст рішення складений 20.11.2023 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч