Справа №442/468/21
Провадження №2/442/44/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З. С.

з участю секретаря судових засідань Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Газда» добродія ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради та ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, -

встановив:

ФГ «Газда» добродій ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів: в його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 107216,40 грн, в тому числі: за завдану шкоду внаслідок зниження 15 одиниць багаторічних плодових дерев в сумі 66716,40 грн., за неотриману вигоду внаслідок знищення 15 одиниць багаторічних плодових дерев в сумі 40500 грн., та судові витрати в розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачу на праві постійного користування належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення пл.18,9 га. Проте, рішенням Дрогобицької міської ради передано у власність земельну ділянку площею 709 кв.м., кадастровий номер :01:028:0151, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка відчужила земельну ділянку ОСОБА_4 .

Незважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідачка ОСОБА_4 провела вирубування та викорчовування 15 дерев багаторічних фруктових насаджень діаметром стовбура від 10 до 45 см. Крім цього, внаслідок надання Дрогобицькою міською радою дозволу на виконання і проведення будівельних робіт також було завдано шкоди шляхом зняття та вивезення відповідачкою ОСОБА_4 верхнього родючого шару грунту для проведення нею будівельних робіт на цій земельній ділянці на глибину 20 см. Постановою Львівського апеляційного суду від 26.11.2020 скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2018, яким задоволено позом Фг «Газда, постановлено скасувати підпункт 1.15 пункту 1 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №1658 від 22 липня 2015 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо земельної ділянки площею 820 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 ; скасувати підпункт 1.21 пункту 1 рішення 65 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради №1720 від 23 вересня 2015 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» про затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачу безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 709 кв.м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0151, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; витребувати від ОСОБА_5 , як добросовісного набувача, на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку площею 709 кв.м кадастровий номер :01:028:0151, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Для встановлення вартості завданої шкоди щодо незаконно вилучених дерев багаторічних насаджень використав такси для обчислення розміру заподіяної шкоди згідно Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 з врахуванням індексів інфляції на час подання позову. Оскільки дерева яблунь саду плодоносять, при середній урожайності 150 кг одного дерева протягом 3-х років з часу вилучення земельної ділянки та знищення фруктових дерев позивачем не отримано упущену вигоду. Вартість упущеної вигоди у зв`язку з тим, що урожаю ним не отримано протягом 3-х років з 15-ти дерев при середній урожайності 200 кг з дерева та по оптовій закупочній ціні 6 грн/кг становить :15х150х3х6=40500 грн.

Крім цього, просить стягнути з відповідачів витрати на правову професійну допомогу в сумі 14500 грн.

Процесуальні дії у справі:

22.01.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.02.2021.

17.02.2021 представником Дрогобицької міської ради подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Вважає, що усі обставини, викладені у позовній заяві ґрунтуються на припущеннях. Крім цього, вважає недоведеним й факт належності позивачеві земельної ділянки. Просить в задоволенні позову відмовити.

22.02.2021 підготовче судове засідання відкладено на 09.03.2021 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4

09.03.2021 підготовче судове засідання відкладено на 29.03.2021.

22.03.2021 позивачем подано відповідь на відзив.

29.03.2021 підготовче засідання відкладено на 15.04.2021.

15.04.2021 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 14.05.2021.

Ухвалою суд від 17.06.2021 провадження в цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Газда» добродія ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради та ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди зупинено до закінчення розгляду справи №442/2569/18 провадження №61-372ск21.

24.05.2022 провадження в справі відновлено у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення, справу призначено до розгляду на 02.06.2022.

Ухвалою суд від 23.08.2022 задоволено клопотання представника позивача Бігуняка Я.С. про призначення судової економічної експертизи, призначено по даній справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження в справі зупинено.

На підставі ухвали суду від 29.09.2022 провадження в справі відновлено у зв`язку з поверненням матеріалів справи без виконання експертизи у зв`язку з тим, що до компетенції судових експертиз Львівському науково-дослідному інституту судових експертних не належить надання відповідей на поставлені запитання, справу призначено до розгляду на 30.09.2022.

Ухвалою суду від 30.09.2022 за клопотанням представника позивача по даній справі призначено судове економічну експертизу, проведення якої доручено Львівському національному лісотехнічному університету. Провадження в справі на час проведення експертизи зупинено.

02.02.2023 ухвалою суду провадження у справі відновлено у зв`язку з надходженням на адресу суду наукового висновку за результатами проведення експертизи.

14.08.2023 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог.

Судом відмовлено у прийнятті такої заяви, як такої, що подана не своєчасно. Ухвалою суду від 18.08.2023 зобов`язано Дрогобицьке управління Державної казначейської служби України Львівської області повернути сплачений позивачем судовий збір на подання заяви про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.08.2023 призначено по даній справі судове економічну експертизу, проведення якої доручено Головному управлінню Держгеокадастру у Львівській області, провадження в справі зупинено.

29.09.2023 ухвалою суду провадження у справі відновлено, матеріали справи повернулись Головного управління Держгеокадастру у Львівській області без виконання. Розгляд справи призначено на 30.10.2023.

30.10.2023 розгляд справи відкладено на 13.11.2023 у зв`язку з неявкою відповідачів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник Дрогобицької міської ради І.Юзвак в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві та у письмовій позиції, викладеній в судовому засіданні 20.11.2023. Просить в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено:

У 1991 році створено кооператив «Газда», засновником якого був ОСОБА_1 05 травня 1991 року між кооперативом «Газда» та заводом Граніт» було укладено договір про співпрацю № 50, згідно з яким кооператив мав право використовувати надані заводом засоби виробництва, а саме: корівник, склад із навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, що насаджені на даній земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу.

У серпні та вересні 1991 року ОСОБА_1 сплачено вартість отриманого від заводу майна на загальну суму 11 262 рублів.

Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року

у справі № 1/61, із урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду

від 25 листопада 1996 року, визнано право власності кооперативу «Газда» на основні засоби виробництва згідно з договором від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля) і 515 фруктових дерев.

Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року у справі № 3/61 зобов`язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити кооперативу «Газда» земельну ділянку в саду, який належить кооперативу на праві власності.

На виконання рішення було видано наказ.

Ухвалою Арбітражного суду Львівської області від 22 червня 1993 року у справі № 3/61 уточнено резолютивну частину рішення цього суду від 02 лютого 1993 року та викладено її в такій редакції: «Зобов`язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити сільськогосподарському кооперативу «Газда» земельну ділянку площею 18,9 га на АДРЕСА_2 , заводом «Граніт» і автодромом ДТСО України».

Відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року №3/61 рішення Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого1993 року було виконано в передбаченому законом порядку. Додатком до акта є викопіювання з плану міста Дрогобича з позначенням місця знаходження та площі земельної ділянки.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2006 року у справі №1/454-29/203 роз`яснено, що оскільки ФГ «Газда», як правонаступник, має у власності сад, розташований на спірній земельній ділянці, дане господарство має право на постійне користування земельною ділянкою.

ФГ «Газда» протягом 2013-2015 років неодноразово зверталося з відповідними заявами до Дрогобицької міської ради Львівської області про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 , з метою встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки відповідно до акта про виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року №3/61 та присвоєння відповідного кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування набутою земельною ділянкою в органах державної реєстраційної служби.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2016 року у справі №442/2708/16-а визнано протиправною діяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо зволікання у розгляді заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 , для проведення реєстраційних дій права постійного землекористування.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 442/6255/16-а, скасовано рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2016 року № 315 стосовно відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 , з метою встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року та присвоєння відповідного кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування нею.

Вищенаведені обставини встановлено й рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2020 у справі №442/2635/20, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду 07.06.2021, а також постановою Верховного суду від 12.01.2022, якою залишено без змін вищевказані судові рішення, а також постановою Львівського апеляційного суду від 26.11.2020 у справі №442/2569/18 скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2018, та постановою Верховного суду від 16.02.2022, якою постанову Львівського апеляційного суду від 26.11.2020 у справі №442/2569/18 залишено без змін.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

З таких підстав, суд вважає доведеним факт право позивача на постійне користування спірною земельною ділянкою, оскільки таке набуто останнім правомірно внаслідок примусового виконання рішення Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року № 3/61.

Крім цього, доведеним є й факт й належності позивачу багаторічних насадження, оскільки такі не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки.

Рішенням 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради № 1658 від 22 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 820 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (п.1.15.).

Рішенням 65 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради № 1720 від 23 вересня 2015 року затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 709 кв.м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:028:0151) і передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2017 року ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку площею 709 кв.м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:028:0151) ОСОБА_5 (після укладення шлюбу - ОСОБА_6 ), про що внесено відомості до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26.11.2020 скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2018 та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, яким скасовано підпункт 1.15 пункту 1 рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради від 22.07.2015 №1658 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо земельної ділянки площею 820 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 . Скасовано підпункт 1.21 пункту 1 рішення 65 сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради від 23 вересня 2015 року №1720 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» про затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачу безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 709 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0151, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Витребувано від ОСОБА_5 як добросовісного набувача на користь ФГ «Газда» як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку площею 709 кв. м, кадастровий номер :01:028:0151, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

За час дії вищевказаних рішень Дрогобицької міської ради, а саме: в період з квітня про грудень 2018 року на вищевказаній земельній ділянці було самовільно спиляно та викорчувано, зокрема, 15 плодових дерев.

На підтвердження розміру заподіяної шкоди, позивачем у позовній заяві наведено розрахунок при якому, останнім використано такси для обчислення розміру заподіяної шкоди згідно Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 з врахуванням індексів інфляції на час подання позову. Зважаючи на те, що багаторічні насадження мають більше 27 років то фактичний середній діаметр кожного дерева є більший 27,5 см. розмір заподіяної шкоди у зв`язку зі знищенням складає 4447,76 грн. за одне дерево, тому розрахункова сума завданих збитків в зв`язку зі знищенням дерев багаторічних насаджень саду складає 15*4447,76=66716,40 грн.

Як вбачається з Висновку за результатами проведення в даній цивільній справі експертизи від 30.01.2023 розмір ймовірної завданої шкоди рубкою 15 дерев в саду Фермерського господарства «Газда» становить 85657,45 грн.

Незважаючи на те, що зазначений висновок найменовий «Науковим висновком», проте суд вважає такий належним доказом у даній справі, оскільки він відповідає вимогам законодавця щодо висновку експертизи.

Як вбачається з представленої суду накладної від 11.12.2020 вартість 1 кг яблук становила 6 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 95 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Конституція України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст.56 Конституції України).

Зміст статті 56 Конституції України закріплює в національному законодавстві право на матеріальний захист особи - принцип майнової відповідальності. В ній підкреслюється, що підставою виникнення такого права є незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування або їхніх службових осіб під час здійснення ними повноважень. Тобто дана конституційна норма спрямована на захист громадян, які потерпіли від свавілля органів державної влади, місцевого самоврядування або їх співробітників під час здійснення ними управлінських функцій, а також на зміцнення законності в діяльності цих органів. У випадках прийняття нормативно-правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси фізичних або юридичних осіб, останні мають право звернутися до суду про визнання такого акту недійсним та його скасування.

Відповідно до ч.1 ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Норми статті 1175 ЦК України передбачають особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту.

Дана норма є спеціальною по відношенню до положень ст.ст.1166,1173 ЦКУкраїни, оскільки в ній передбачені наступні особливості: а) шкода завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту; б) нормативно-правовий акт повинен бути визнаний судом незаконним і скасований; в) відповідальність настає незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Згідно з ч.3 ст.140 та ч.1 ст.144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку,встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при розгляді справи про відшкодування шкоди підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, необхідною підставою для відшкодування шкоди (збитків) у публічно-правових відносинах є встановлений факт неправомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноваження, наявність шкоди (збитків) для суб`єкта приватного права та доведеність у суді її конкретного розміру з урахуванням, зокрема принципів змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а також наявності причино-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та заподіяною шкодою.

Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.05.2023 у справі №380/25725/21.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що факт неправомірності рішення органу місцевого самоврядування є встановленим, наявність заподіяної позивачу шкоди самовільною рубкою дерев, а також наявність причино-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та заподіяною шкодою є доведеною, суд з урахуванням вимог ч.2 ст.264 ЦПК України щодо заборони суду виходити за межі позовних вимог, приходить до висновку, що з Дрогобицької міської ради слід стягнути в користь позивача 66716,40 грн. завданої шкоди.

Щодо стягнення з відповідачки шкоди в користь позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

У цивільному праві закріплено презумпцію правомірності набуття права власності.

Так, у згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Питання обрізання дерев регламентується Земельним кодексом України та постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 р. №1045 Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах згідно якої видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку).

Пункт 10 вказаної Постанови зазначає, що видалення зелених насаджень на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності, та на присадибній ділянці здійснюється за рішенням власника (користувача) земельної ділянки без сплати їх відновної вартості.

Відповідно до ч.5 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Як вбачається з листа Відділу Держземагенства у м.Дрогобичі Львівської області від 01.09.2015 №356 Відділ Держзмеагенства у м.Дрогобичі Львівській області надає інформацію, що земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,0709 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , не обтяжена сервітутом і немає обмежень у використанні. Прав третіх осіб на використання земельної ділянки не зареєстровано.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на те, що в той час, коли було здійснено вирубку дерев, внаслідок чого позивачу завдано шкоду, відповідачка ОСОБА_4 правомірно володіла земельною ділянкою та на власний розсуд користувалась такою, оскільки неправомірність набуття права власності на той час ще не була встановлена судом, суд не вбачає в її діях вини у заподіянні збитків позивачеві та, відповідно, й причино-наслідкового зв`язку. З таких підстав, приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині позову слід відмовити.

Щодо стягнення неотриманої вигоди внаслідок знищення 15 одиниць багаторічних насаджень дерев в сумі 40500 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 3 статті 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 3ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель та споруд.

За змістом ст. 19, ч. 2 ст.22 ЗК України, багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ч.2 ст.1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 922/3928/20 від 30.09.2021 року визначив критерії для розрахунку розміру збитків у вигляді упущеної вигоди та стандарти його доказування.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що критеріями визначення (обчислення) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди є: звичайні обставини (умови цивільного / господарського обороту); розумні витрати; компенсаційність відшкодування збитків.

У разі неможливості точно встановити розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, який заявлено до стягнення з боржника (не факт наявності, а саме розмір), суд, керуючись принципом справедливості, має визначити розмір таких збитків з урахуванням усіх обставин конкретної справи.

Доведення наявності збитків у вигляді упущеної вигоди та їх розміру здійснюється із застосуванням стандарту вірогідності доказів, який з розумною впевненістю дає змогу стверджувати, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що такий факт імовірніше відбувся (мав місце), аніж не відбувся / його не було.

Відповідно до статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Таким чином, передумовою для відшкодування збитків, завданих позивачам, є комісійний акт визначення розміру збитків, затверджений відповідним органом державної влади чи місцевого самоврядування, проте матеріали справи не містять доказів складання та затвердження такого акта.

Оскільки законодавець відніс функцію визначення збитку заподіяного землекористувачам саме до місцевих органів виконавчої влади у складі спеціально створених комісій, суд доходить висновку про те, що розрахунок упущеної вигоди потребує глибоких комплексних професійних знань у галузі економіки сільськогосподарського виробництва, безпосередньо знань особливостей сільськогосподарського виробництва, особливостей використання у сільськогосподарському виробництві земельних ресурсів, а наданий позивачем розрахунок розміру упущеної вигоди шляхом множення середньої урожайності з одного дерева за 1 рік, який на думку позивача становить 150 кг на 15 дерев, яку б він міг отримати за період 3 років (до моменту звернення до суду з даним позовом) та помножено та гуртову закупочну ціну 6 грн., що становить 40500 грн., є виключно їх абстрактними припущеннями та не підтверджений жодними доказами, а відтак, не може вважатися належним розрахунком заподіяних збитків.

Таким чином, підстав для задоволення даної позовної вимоги про стягнення упущеної вимоги немає.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постановах від 14.11.2018 року у справі № 144/485/16 (провадження № 61-19676св18), від 19.02.2020 року у справі №701/660/17 (провадження № 61-39901св18), від 17.06.2021 у справі №359/9891/17 (провадження №61-6877св19).

У відповідності до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн.

Первинно ціна даного позову становила 149756,40 грн.

З таких підстав, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 998,80 гривень сплаченого судового збору.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає слушними покликання представника Дрогобицької міської ради про несвоєчасність заявлення клопотання про стягнення таких витрат, а також відсутність доказів на понесення витрат на оплату послуг адвоката.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Дрогобицької міської ради в користь Фермерського господарства «Газда» добродія ОСОБА_1 66716,40 гривень завданої шкоди внаслідок зниження 15 одиниць багаторічних плодових дерев.

Стягнути з Дрогобицької міської ради в користь Фермерського господарства «Газда» добродія Бігуняк Я.С. 998,80 гривень судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Фермерського господарства «Газда», адреса: Львівська область, м.Дрогобич вул.Нижанківського 2.

Відповідач: Дрогобицька міська рада Львівської області, адреса: Львівська область, м.Дрогобич, пл.Ринок 1.

Суддя Павлів З.С.