Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6242/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Конар В.М., представника позивача (в режимі відеоконференції) Дурдинець Р.Ю., представника відповідача Рацин Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано вказаний позов, який обґрунтовується тим, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) 07.12.2006 року уклали кредитний договір № MKV0GA00006098 (надалі - договір). Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15954,00 (Долар США) на термін до 07.12.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № MKVOGA00006098, відповідно такий зобов`язання за вказаним договором не виконав.

AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача.

29.07.2019 року приватним нотаріусом винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що винесення виконавчого напису від 29.07.2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 14974,51 долари США.

Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана у виконавчому написі від 29.07.2019 року, тобто за період з 07.12.2006 року по 04.06.2019 року то за період після винесення виконавчого напису від 29.07.2019 року, з 01.03.2020 по 09.09.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 1134,98 доларів США, 3 % річних від простроченої суми.

А тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MKV0GA00006098 від 07.12.2006 року, яка складається з 1134,98 долари США - 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1134,98 долари США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.09.2022 року складає 41494,87 грн. (а.с. 2-4 т.1).

У свою чергу відповідач ОСОБА_1 звернувся в суд з відзивом (запереченням) на позовну заяву, який мотивує тим, що позов ґрунтується на винесенні 29.07.2019 року нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, що слугувало відновленням строків та підставою для нарахування 3-х відсотків річних за останні три роки (а.с. 39-51 т. 1).

Відповідач правомірність винесення виконавчого напису заперечує, оскільки нотаріус звернув стягнення на майно за договором, строк дії якого закінчився 07.12.2015 року, стягнення проведено з порушенням законодавства.

Окрім цього, виконавчий лист не має юридичної сили, до органів виконавчої служби не пред`являвся, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у відповідності до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» становить 3 роки, та сплив 29.07.2022 року.

Відповідач звертає увагу на те, що рішенням Виноградівського районного суду від 30.05.2017р. у справі № 299/2907/16-ц позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) через пропуск строків позовної давності.

Тобто право на звернення в суд із заявою про стягнення боргу виникло у позивача з 07.09.2007 року, а позовна давність, виходячи з наведеного, спливає 07.09.2010 року.

Пред`явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Відповідно до пунктів 9, 10 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Пунктом 5 даного договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання.

Таку вимогу позивачем на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 надіслано 13.09.2016 року.

Однак виходячи з того, що строк повернення кредиту кредитним договором встановлено до 07.12.2010 року включно, і з урахуванням умов п.10 договору поруки про те, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, порука ОСОБА_2 з 08.12.2015 року є припиненою. А тому письмова вимога банку від 13.09.2016 року та позов від 25.10.2016 року, згідно відмітки суду, позивачем до поручителя ОСОБА_2 пред`явлені після припинення поруки.

Отже, останній платіж позичальник мав сплатити не пізніше 07 грудня 2010 року і саме з цієї дати відраховується трирічна позовна давність за останнім платежем, яка сплила 07 грудня 2013 року.

Позивач є учасником судової справи №299/2907/16-ц, а тому встановлені у цій справі обставини за його ж інтересами як споживача, не потребують додаткового доказування. Рішення суду у справі №299/2907/16-ц набрало законної сили та має преюдиційне значення.

Що стосується сум розрахунків то такі відповідач за первісним позовом вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Крім того ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що встановлено судовими інстанціями, позовна давність сплила 07 грудня 2013 року, порука з 08.12.2015 року є припиненою, виконавчий напис є нікчемний, тому у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом після спливу строку кредитування та заявляти вимогу про стягнення цих сум, цивільне право позивача не порушене.

На підставі наведеного відповідач просить застосувати позовну давність у справі №299/6242/22 та відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

18.01.2023 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, вимоги та обґрунтування якої також зазначені у відзиві та за своїм змістом є тотожними (а.с. 50-51 т.1).

16.02.2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» подав до суду відповідь на відзив (а.с.58-61 т.1).

У відповіді заперечує обставини зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву з наступних мотивів:

Винесення виконавчого напису від 29.07.2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 14974,51 [Долар США]. Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 29.07.2019 року, тобто за період з 07.12.2006 року по 04.06.2019 року, то за період після винесення виконавчого напису від 29.07.2019 року, з 01.03.2020 по 09.09.2022 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі - 1134,98 Долар США- 3 % річних від простроченої суми. На підтвердження заборгованості відповідача надано розрахунок суми заборгованості та виписку по рахунку.

Крім того, позивач зазначив, що банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Позивачем також зазначено стосовно раніше винесених рішень по справі №299/2907/16-ц. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишено без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Згідно п. 5.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє до моменту повного виконання зобов`язань сторонами. Тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з цим обставини на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому АТ КБ «Приватбанк» просить первісний позов задоволити у повному обсязі.

18.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. мотивуючи тим, що не погоджуюсь із доводами викладеними в первісній позовній заяві, а підстави обґрунтування первісного позову вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам виходячи з наступного (а.с.1-11 т.2).

Оспорюваний виконавчий напис є основним доказом, на підставі якого ґрунтуються позовні вимоги у справі № 299/6242/22. Позивач порушує питання про стягнення 3 % річних за кредитним договором, строк якого сплив. Виконавчим написом АТ «КБ «Приватбанк» нібито відновлює строки для проведення безстрокових у часі стягнень, чим порушуються права ОСОБА_1 у відносинах з кредитором, стягувачем.

Предметом даної позовної заяви є захист прав споживача шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №2248, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 29.07.2019р. щодо стягнення з нього на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 15783,00 гривень.

Про наявність виконавчого документа - Виконавчого напису, позивачу стало відомо з матеріалів судової справи №299/6242/22, при пред`явленні стороною АТ КБ «Приватбанк» позову. Позов подається в межах трирічного строку з моменту, коли боржник дізнався про виконавчий напис.

Як вбачається з виконавчого напису від 29.07.2019 р. № 2248, такий виданий за зобов`язаннями по кредитному договору з АТ КБ «Приватбанк» №MKV0G000006098 від 07.12.2006 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Виконавчий напис містить: пропозицію звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; пропозицію задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо перерахування коштів на рахунок банку за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, в розмірі: Заборгованість за кредитом 14 974,51 долари США, Заборгованість за відсотками 6979,00 доларів США, Комісія 119973 доларів США, Пеня 198263, 43 доларів США. Що у сумі 284416,67 доларів США (7666404,13 грн.). Строк за який визначено проведення стягнення з 07.12.2006 р. по 04.06.2019 р., - за 12 років 5 місяців 28 днів.

ОСОБА_1 вважає, що виконавчий напис №2248 від 29.07.2019 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки відповідач за первісним позовом не отримував письмової вимоги, банком така не надсилалась, вважає що і приватному нотаріусу не було надано письмової вимоги про погашення заборгованості, а також доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 такої письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості. Нотаріусу відомості про отримання боржником вказаного повідомлення - вимоги надані не були.

Навіть при пред`явленні оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, такі документи не входять до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зазначені документи не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Тотожно розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені не може вважатися документом який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису відповідачем здійснюється одноособово без урахування думки та позиції позивача. Такий розрахунок не відповідає дійсній сумі заборгованості. Розрахунок підготовлений працівниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

У виписці з рахунку відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість, а також інформація яка б підтверджувала, що заборгованість яку пропонується стягнути з позичальника виникла виключно в межах строку позовної давності, враховуючи те, що банк звернувся до нотаріуса 29.07.2019 року.

ОСОБА_1 не погоджувався на зазначені у розрахунках пені, комісії, відсотки. Кредитор неправомірно нарахував відсотки за користування кредитом після закінчення терміну користування кредитом.

Разом з тим ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із відсутністю документів підтверджуючих безспірність його заборгованості перед стягувачем, нотаріусом допущено грубе порушення норм права, що регулюють порядок та підстави для видачі виконавчого напису, що є безсумнівною підставою для визнання виконавчого напису №2248 від 29.07.2019р. таким, що не підлягає виконанню.

Тому ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) вважає, що сума заборгованості не є безспірною та не підлягає стягненню на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також виконавчий напис видано поза межами встановленого трирічного строку для пред`явлення вимоги.

Приватним нотаріусом відображено відомості, які містять загальний розмір заборгованості по кредиту та процентах. З даних документів неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, неможливо відслідкувати дати внесення платежів, їх зарахування в рахунок погашення заборгованості.

Однак виконавчий напис видано в липні 2019 року, поза межами трирічного строку, в т.ч. за період в який кошти не отримувались.

АТ КБ «Приватбанк» вже звертався із позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №MKV0G000006098 у судовій справі № 299/2907/16-ц.

Просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № MKV0GA00006098 від 07.12.2006 р. суму боргу у розмірі 14 974,51 доларів США, що по курсу 26,63 грн. станом на 09.09.2016 р. складає 398771,20 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 30.05.2017р. у справі № 299/2907/16-ц позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) через пропуск строків позовної давності.

З вищенаведеного вбачається, що договір іпотеки з 08.12.2015 року є припиненим, позовна давність за кредитним договором сплила 07 грудня 2013 року.

За реєстрами боржників ОСОБА_1 не рахується боржником за зобов`язаннями перед кредиторами. Будь-які виконавчі документи про стягнення сум заборгованості за договором кредитором до виконавчої служби не пред`являлись.

Виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, і АТ КБ «Приватбанк» пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, зокрема за повернення вищезазначеної суми та нарахованих на цю суму процентів.

Разом з тим відповідач зазначає, що з нарахованих банком боргових сум вбачається пряме порушення норм законодавства, зокрема ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема сума за виконавчим написом перевищує більш як у два рази суму, яку ОСОБА_1 боргував за договором.

Також звертає увагу, що це ж майно вже за рішенням суду від 30.11.2012р. у справі №703/4673/12 було стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKV0G000006098 від 07.12.2006 року. З незрозумілих причин нотаріус вирішив дублювати рішення суду в спосіб, не передбачений законодавством.

На підставі наведеного у зустрічному позові відповідач ОСОБА_1 просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 29.07.2019р. і зареєстрований в реєстрі за №2248, таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги первісного позову підтримала, у задоволенні зустрічного просила відмовити.

Представник відповідача проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав.

Треті особи про розгляд справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 155 т.1, а.с.24-27 т.3).

Процесуальні дії у справі

05.12.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №299/6242/22 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 28-29 т.1). Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

30.01.2023 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження позов АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 299/1618/22, провадження № 2/299/970/19) та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (цивільна справа № 299/293/23 провадження №2/299/426/23), об`єднаній справі присвоєно № 299/6242/22, провадження № 2/299/1618/22 (а.с.52 т.1)

30.01.2023 року в порядку вимог частини 4 статті 193 ЦПК України суд постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.53 т.1).

06.03.2023 року ухвалою суду клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» задоволено та вирішено проводити судові засіданні по справі в режимі відеоконференції з використанням представником позивача власних технічних засобів за допомогою програми "EasyCon" (а.с.89-90 т.1).

30.05.2023 року ухвалою суду на підставі ст. 53 ЦПК України залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог ОСОБА_2 (а.с.134 т.1).

30.05.2023 року ухвалою суду клопотання адвоката Рацин Ю.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про витребування доказів задоволено (а.с.135 т.1). Витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріальні округу Бондар Ірини Михайлівни (поштовий індекс 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6/9 Дніпропетровської області): - документи, які подавались нотаріусу для вчинення виконавчого напису нотаріуса від 29.07.2019 року, що зареєстрований в реєстрі за №2248; - документи на підстави яких нотаріусом встановлювались наявність, розмір безспірність заборгованості за період з 07.12.2006 року по 04.06.2019 рік. Витребувано від AT КБ «Приватбанк» (м.Київ вул. Грушевського,1Д): - виконавчий напис № 2248 від 29.07.2019 року виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріальні округу Бондар Іриною Михайлівною; - письмові вимоги про усунення порушень (виконання зобов`язань) за кредитним договором № MKV0G000006098 від 07.12.2006 року, з доказами направлення на адресу позивача та його отримання; - повідомлення-письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № MKV0G000006098 від 07.12.2006 року з доказами направлення на адресу іпотекодавця та його отримання; - документи що підтверджують наявність, розмір та безспірність заборгованості ОСОБА_1 за період з 07.12.2006р. по 04.06.2019р. за кредитним договором № MKV0G000006098 від 07.12.2006 року, в тому числі: належним чином завірену копію кредитної справи за кредитним договором укладеним між AT «Приватбанк» та позивачем ОСОБА_1 ; кредитний договір; належним чином посвідчені з документів, що підтверджують нарахування складових заборгованості, зокрема простроченої заборгованості за сумою кредиту, комісії, процентами за користування кредитом та строкову заборгованість за сумою кредиту та процентами за користування кредитом тощо; розрахунок заборгованості по кредитному договору, укладено позивачем; - інформацію та докази щодо переліку документів, які направлялися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису №2248 від 29.07.2019 року.

На виконання ухвали суду від 30.05.2023 року AT КБ «Приватбанк» подано до суду в копіях: матеріали кредитної справи, розрахунок заборгованості, виконавчий напис від 29.07.2019 року № 2248, інформацію про виконавче провадження № 67618570 (а.с. 160-225 т.1).

На виконання ухвали суду від 30.05.2023 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріальні округу Бондар Ірина Михайлівна повідомила суд про те, що надати витребувані документи не має можливості у зв`язку з їх знищенням на підставі акту від 03 січня 2023 року № 10 (а.с. 228-237 т.1).

23.08.2023 року ухвала суду закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с.247).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази надані ними судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Оцінка Суду

Відповідно до ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Слід зазначити, що будь - які інші докази, окрім зазначених вище, суду подані не були, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд розглянув справу за наявними у ній доказами.

Судом встановлено, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) 07.12.2006 року уклали кредитній договір № MKV0GA00006098 (а.с.11-14).

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKV0GA00006098 від 07.12.2006 року строком до 07.12.2010 року із зобов`язанням повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п.1.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами, а саме: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі достатній для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по відсотках, винагороді.

Отже, сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 07.12.2010 року.

AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

29.07.2019 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.5).

Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 14974,51 доларів США (а.с.9).

За мотивами позивача: оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 29.07.2019 року, тобто за період з 07.12.2006 року по 04.06.2019 року, то за період після винесення виконавчого напису від 29.07.2019 року, з 01.03.2020 по 09.09.2022 року заборгованість відповідача становить - 1134,98 доларів США 3 % річних від простроченої суми, яку позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача (а.с.6-7).

Суд констатує про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову з наступних мотивів.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 25.10.2016 року звертався до суду із позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №MKV0G000006098 у судовій справі № 299/2907/16-ц.

Судами першої, апеляційної так касаційної інстанції у справі встановлено, що на час звернення банку з позовом до суду (жовтень 2016 року) позовна давність сплинула як щодо окремих платежів так і в цілому (а.с. 18-22 т.2). Пунктом 10 договору поруки передбачено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. Указаний п`ятирічний термін сплив 07 грудня 2015 року, тобто до пред`явлення позову до поручителя.

Таким чином, договір іпотеки з 08.12.2015 року є припиненим, а позовна давність за кредитним договором сплила 07.12.2013 року.

До аналогічних висновків дійшов у Верховний Суд, де згідно постанови від 05.09.2019р. у справі №299/2907/16-ц підтвердив пропуск строку позивачем та безпідставність позовних вимог. Суд зазначив що «сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інституту преюдиції.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Позивач є учасником судової справи №299/2907/16-ц, а тому встановлені у цій справі обставини за його ж інтересами як споживача, не потребують додаткового доказування. Рішення суду у справі №299/2907/16-ц набрало законної сили та має преюдиційне значення.

Зазначені позивачем правові висновки, які зокрема викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, суд не може застосовувати до даних правовідносин та вирішуваного спору, оскільки встановлені у вирішуваній судом справі обставини є відмінними від обставин справи в якій Верховний Суд зробив висновок.

У постанові від 16.11.2016 у справі №6-900цс16 за обставин, аналогічних до справи №6-249 цс15, ВСУ дійшов висновку про існування підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі (ут.ч. у частині стягнення процентів за користування кредитом, щодо стягнення якого пропущено позовну давність).

У напрямку розуміння вимоги про стягнення процентів за кредитом саме як і додаткової, а не основної, постановив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (далі КЦС ВС) в ухвалі від 23.01.2018 у справі №444/9519/12-ц провадження №61-297св18). У цій ухвалі суд дійшов висновку, що ст. 266 ЦК України «...встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків спливу позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.

Постановою Верховного суду від 28.03.2018р. у справі №№444/9519/12 підтверджено вищезазначені висновки. Суд зазначив: «(1.5) Щодо вимог про стягнення процентів за кредитом, нарахованих за останні 3 роки до дня звернення до суду

Звернення банком до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови за договором є несправедливими, якщо супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (розмір пені, штрафу, комісії перевищує 50% від суми договору).

З нарахованих банком боргових сум вбачається пряме порушення норм законодавства, зокрема ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема сума за виконавчим написом перевищує більш як у два рази суму, яку ОСОБА_1 боргував за договором.

Слід також звернути увагу, що це ж майно вже за рішенням суду від 30.11.2012р. у справі №703/4673/12 було стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKV0G000006098 від 07.12.2006р.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено умови, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Пунктом 6 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій також передбачено необхідність огляду нотаріусом інших доказів, що є доказом безспірності.

Однак докази безспірності, та інші документи нотаріус не отримував і відповідно не оглядав, зворотнє сторонами не доведено.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Верховний Суд в ухвалі від 15.04.2020 року у справі № 554/6777/17 зазначив, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

У позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом після спливу строку кредитування та заявляти вимогу про стягнення цих сум, враховуючи встановлені обставини заперечення представника АТ КБ «Приватбанк» суд відхиляє.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Зазначені порушення процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса, є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також відсутність кредитних правовідносин між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , внаслідок спливу строків давності за кредитним договором № MKV0G000006098 від 07.12.2006 року, як на час вчинення виконавчого напису так і на час звернення позивачем за первісним позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з чим суд приймає рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

Судові витрати суд покладає на позивача за первісним позовом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ вул. Грушевського,1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKV0GA00006098 від 07.12.2006 року.

Задоволити зустрічний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ вул. Грушевського,1Д, ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (поштовий індекс 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6/9 Дніпропетровської області), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , адеса проживання: АДРЕСА_3 ).

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 29.07.2019 року, зареєстрований у реєстрі за №2248.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.11.2023 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк