РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023

м.Харків

Справа № 639/5139/23

провадження 2/639/2004/23

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник позивача- ОСОБА_2

представник відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Позов мотивований тим, що 19 червня 2023 року поліцейським взводу № 2 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної служби в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бондаренко Ю.стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2023 року постанова серії БАД № 802242 від 19.06.2023 скасована, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

ОСОБА_1 зазначає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано душевних страждань, заподіяна моральна шкода, порушені нормальні життєві стосунки, оскарження постанови на протязі десяти днів призвело до переживань, переривання робочого процесу, звернення за правничою допомогою.

Не погодившись з позовом, Департамент патрульної поліції надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає при наявності такої шкоди, протиправної поведінкою особи, яка завдала моральну шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведенкою та її результатом-моральною шкодою, вини особи, яка завдала моральної шкоди.Саме позивач повинен довести неправомірні дії чи неправомірні рішення посадових осіб і такими доказами можуть бути рішення суду чи інших компетентних органів, якими підтверджено незаконність дій або бездіяльності посадової особи, службової особи.Також мають бути письмові підтвердження, що у позивача дійсно відбувалося переривання робочого процесу та в якому виді (неможливість здійснення функції професійної діяльності), докази порушення нормальних життєвих стосунків, оскільки не зрозуміле формування позивачем такого поняття.Рішенням суду у задоволенні позовних вимог щодо скасування винесеної постанови, такої вимоги, як визнання дій Управління патрульної поліції протиправними та незаконними не заявлялось та відповідно рішення з цього приводу не виносилось.

Стверджується, що позивач у позові обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій та завдання моральної шкоди позивачеві, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ані факту наявності такої шкоди, ані погіршення стану здоров`я або позбавлення можливості реалізовувати свої плани, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на думку позивача, діями посадової особи Департаменту та можливим завданням такої шкоди.Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральної шкоди.Скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не є тим випадком, що передбачений ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому цим Законом. Патрульна поліція не проводить оперативно-розшукову діяльність і не є органом досудового розслідування.Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб або реалізація процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Достатньою моральною сатисфакцією при розгляді судом справи про адміністративне правопорушення є закриття провадження у такій справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, що саме по собі є достатньою компенсацією за вжиті заходи для оскарження постанови. Крім того, як зазначає відповідач, методом доказування є з`ясування дійсних обставин справи і обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із найважливішим принципом змагальності процесу.

У позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та не доведено належними доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно нього скасованої постанови, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, тим більше-причинно-наслідкових обов`язків між ними, а оскарження постанови жодним чином не підпадає під ознаки моральної шкоди. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.Розмір сум, які підлягають сплати в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтуються на положеннях договору про надання правничої допомоги. В іншому випадку усі послуги, що не зазначені в договорі відшкодування не підлягають. Акт виконаних робіт по договору містить вид послуг , що не були передбачені договором.Таким чином, навіть за умови, що такі послуги фактично надані, не підлягають відшкодуванню. При визначенні суми відшкодування треба виходити з критерію реальності адвокатських послуг ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Принцип пропорційності-загально-правовий принцип, спрямований на забезпечення розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються, дозволяє досягти розумного співвідношення між цілям державного впливу та засобами їх досягнення. З огляду на вказане, відповідач вважає, що вимоги про стягнення з Департаменту патрульної поліції моральної шкоди та витрат на правову допомогу не мають під собою жодного правового підґрунтя та не підтверджуються жодними фактичними даними, а ґрунтуються на власних домислах позивача ( а.с. 33-44).

Відповідачем-Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Безспірне списання коштів безпосередньо з Єдиного казначейського рахунку, як вказано у позові, не є можливим.Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень.Отже, задоволення позовних вимог шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.Сам факт складання постанови або закриття провадження по справі про адмінправопорушення у відношенні позивача не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення з бюджету коштів. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.В інших випадках така шкода відшкодовується на загальних підставах. Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, наявність моральної шкоди позивачу необхідно доводити, зазначаючи у позові, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання моральної шкоди.Позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження обсягу і характеру та глибину його моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, а визначений ним розмір 30000 грн. є необґрунтованим та не підтвердженим доказами. Розмір відшкодування повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості, не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Встановлення факту порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди, що відповідає рішенням Европейського суду з прав людини «Нєдбала проти Польщі» від 04.07.2000 року, «Джабарі проти Туреччини» від 11.07.2000 р., «Єрошкіна проти України» від 18.06.2009 р., «Антоненко та інші проти України від 20.02.2020 р.,а також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.10.2020 у справі № 312/262/18. Наголошується, що органи Казначейства є лише органом виконання окремих категорій судових рішень, тому витрати на правову допомогу не можуть бути покладені на відповідача.

Представник Казначейства просив відмовити у позові позивача і розглядати справу без його участі ( а.с.65-69).

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 червня 2023 року поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Бондаренко Ю.М. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі серії БАД №802242, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.( а.с. 8).

Згідно постанови, 19.06.2023, об 11 год. 20 хв., в смт.Пісочін Харківської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ( RenaultTrafic державний номер НОМЕР_1 ) по Полтавському шосе, 208-А, технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху, а саме на вітровому склі ТЗ маються тріщини в зоні роботи склоочисників, чим порушено п. 31.1 ПДР України, п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.07.2023 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , скасована постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 802242 від 19.06.2023 пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, справу про адміністративне правопорушення відносно нього нього закрито ( а.с.11-13).

Згідно рішення суду ОСОБА_1 не спростовував факт наявності на транспортному засобі тріщини на вітровому лобовому склі, проте вважав, що такі пошкодження не віднесені до технічної несправності автомобіля. Судом зазначено, що досліджений в судовому засіданні відеозапис не зафіксував наявність на транспортному засобі тріщини на вітровому лобовому склі саме в зоні дії склоочисників, яка могла обмежувати оглядовість з місця водія, погіршувати прозорість скла, що дало б підстави для твердження про порушення позивачем вимог п. 31.1 ПДР , а також не спростовані доводи ОСОБА_1 про роз`яснення йому в процесі притягнення до адміністративної відповідальності його процесуальних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець видокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 вказала, що «…необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою».

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Частиною 1 ст.1, частиною 3 ст.19, ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Звернувшись з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП йому заподіяна моральна шкода, яка полягаєу приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а подальше оскарження постанови призвело до нових переживань, переривання робочого процесу, відчуття пригніченості, у зв`язку з чим змушений звертатися за правовою допомогою та до суду. Внаслідок тривалого доведення факту неправомірного притягнення до адмінвідповідальності, тривалості переживань, моральних страждань, оцінює розмір шкоди у розмірі 30000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник посилались на те, що такі переживання відбувались на протязі десяти днів, тобто з моменту складення постанови до її оскарження до суду.Конкретних фактів або обставин завдання позивачу моральної шкоди позивач не повідомив та не виклав у позові.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Не надано суду жодного належного та допустимого доказу очевидних неправомірних або невиправдних дій поліцейського, а звернення позивача до фахівця в галузі права у зв`язку з розглядом справи про адміністративну відповідальність не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України, за правилами якого розглядався адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Постанова відносно ОСОБА_1 прийнята суб`єктом владних повноважень, а саме посадовою особою патрульної поліції.

Суд вважає, що дії поліцейського патрульної поліції щодо складання постанови є, по суті, виконанням службовою особою своїх повноважень, наданих Законом України «Про Національну поліцію» та КУпАП. Отже, відповідач має відповідну компетенцію на прийняття рішення у справі про адміністративне правопорушення. Порушені права позивача підлягають відновленню у спосіб, яким є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, а позивач не надав таких належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та її розміру, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, порушення особистих немайнових прав позивача, завдання йому душевних страждань, позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає недоведеними, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 );

Відповідачі- Департамент патрульної поліції ( , м.Київ, вул.Федора Ернста, 3).

-Державна казначейська служба України ( , м.Київ, вул. Межигірська, 11).

Повне судове рішення складено 21.11.2023.

СУДДЯ -