Справа № 496/349/22
Провадження № 2/496/308/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю: секретаря Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», приватного виконавця округу Одеської області - Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив надавши суду документи, на які посилався в позовній заяві, та який обґрунтовує тим, що 05.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис № 15142 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРПОЗИКА» правонаступником якого є ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованості у розмірі 14 910,00 грн. за кредитним договором № UP1398769 від 28.12.2019 року та плати за вчинення виконавчого напису 650 грн. Постановою приватного виконавця округу Одеської області відкрито виконавче провадження 66826738, а рамках якого постановлено про стягнення винагороди виконавця розмірі 1556,00 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 319 грн., та додаткових витрат виконавчого провадження 381 грн. 28.09.2021 року позивачем було сплачено 17 816,00 грн. на рахунок Приватного виконавця, про що свідчить квитанція № 79. 29.09.2021 року приватний виконавець постановив про закінчення виконавчого провадження.

Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню оскільки нотаріусом не було перевірено безспірність вимоги стягувача, ОСОБА_1 взагалі ніколи не укладав кредитного договору з ТОВ «УКРПОЗИКА», у зв`язку з чим на адресу правонаступника ТОВ «УКРПОЗИКА» - ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» було направлено адвокатський запит. У відповідь на запит ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» повідомив, що такої юридичної особи як ТОВ «УКРПОЗИКА» не існує, у зв`язку з перейменуванням, при цьому було повідомлено, що ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який не було сплачено, що стало підставою для звернення до приватного нотаріуса із заявою про стягнення боргу. Із зазначеним позивач не згоден, кредитний договір він не укладав, у зв`язку з чим виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 27.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 41-42).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2022 р. було відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 49).

Ухвалою суду від 16.02.2022 року витребувано докази у справі (а.с. 50-51).

Позивач у судовому засіданні не з`явився, але в матеріалах справи наявна заява представника позивача адвоката Гуцу І.О. про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають (а.с. 82-84).

Представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з особистою відміткою адресата про отримання судової повістки, також судом було надіслано судову повістку на офіційну електронну адресу відповідача, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 58, 62, 65, 78)

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином , про що свідчить поштове повідомлення з особистою відміткою адресата про отримання судової повістки та довідкою про доставлення електронної повістки за номером телефону (а.с. 61, 67).

Відповідач - 2 - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. у судове засідання не з`явився, однак надіслав на електронну адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 68)

В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки відзив на позов та письмових пояснень до суду не надходило.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

05.07.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис № 15142 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 14910 грн. на користь ТОВ «УКРПОЗИКА» за Кредитним договором № UP1398769 від 28.12.2019 року (а.с. 12).

14.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. на підставі виконавчого напису № 15142 від 05.07.2021 року було відкрито виконавче провадження № 66826738. Постановами від 14.09.2021 року з ОСОБА_1 вирішено стягнути основну винагороду 1556 грн., мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 319 грн. загальну суму додаткових витрат у розмірі 381 грн. (а.с. 17).

Постановами приватного виконавця від 24.09.2021 року було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 у розмірі 17 816 грн., на транспортний засіб, що зареєстровано за боржником, який також оголошено постановою приватного виконавця у розшук (а.с. 18, 19, 20)

16.12.2021 року представник позивача адвокат Гуцу І.О. звернулась до ТОВ «ЮК «Дія-Актив» із адвокатським запитом в кому просила надати усі документи щодо укладання ОСОБА_1 з ТОВ «УКРПОЗИКА» кредитного договору (а.с. 22-25).

На електронну адресу адвоката Гуцу І.О. було направлено повідомлення про те, що 27.01.2020 року була прострочена сплата за кредитом № UP1398769 (а.с. 26).

11.01.2022 року від представника ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» на адресу представника ОСОБА_1 адвоката Гуцу І.О. надійшла відповідь на адвокатський запит, в якому повідомлено про виявлення ознак шахрайства. Компанія готує необхідні матеріали та невідкладно протягом наступного тижня подасть заяву до правоохоронних органів. ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» також повідомила, що не має майнових претензій до Клієнта за Договором № L0915750 (вн. № UP1398769) (а.с. 46).

У зв`язку із сплатою ОСОБА_1 17 816 грн. заборгованості приватному виконавцю виконавця округу Одеської області Парфьонову В.Г., постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 29.09.2021 року закінчено виконавче провадження та скасовано арешти (а.с. 21, 32, 33).

Однак, позивач не визнає заборгованості, оскільки вважає, що виконавче провадження відкрито з порушенням закону, а саме позивача не було повідомлено про існування ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», з цією юридичною особою він не укладав кредитних договорів, а отже нотаріусом не було перевірено безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, про яку також нотаріус не повідомив позивача (боржника).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) Ї «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Усе вищевказане визначає, що нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року було витребувано у ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» інформацію щодо обставин укладання кредитного договору та попередження його існування заборгованості, у разі її наявності, натомість відповідачем не було надано доказів на підтвердження безспірності зобов`язання позивача за яким вчинено спірний виконавчий напис.

Враховуючи, що позивач взагалі не міг знати про існування будь-яких заборгованостей у зв`язку з не укладанням ним кредитних договір з відповідачем, він був позбавлений можливості подати до нотаріуса свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем, щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Зазначені правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 759/6167/18, від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17, від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17.

Водночас вбачається порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення про вимоги, як недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц з подібних правовідносин.

Зазначене вище дає суду підстави для визнання спірного виконавчого напису № 15142 від 05.07.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та вимог закону є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно достатті 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз нормстатті 1212 ЦК Українидає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкціястатті 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленогостаттею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбаченістаттею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин нормстатті 1212 ЦК Українивикладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Так, оскільки виконавчий напис № 15142 від 05.07.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, при цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі сплаченого судового збору за кожну позовну вимогу у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи викладене та керуючисьст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 34, 39, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глава 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, ст.ст. 12, 13, 49, 76, 77-81, 89, 141, 211, 223, 247, 265, 272, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 02.06.2016р., адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» (, юридична адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд.3) приватного виконавця округу Одеської області - Парфьонова Георгія Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_2 , 65082, м. Одеса вул. Гоголя,б.19 офіс1), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда Володимир Олександрович (02068, м. Київ проспект Григоренка,буд.15 прим.3) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнених коштів задовольнити.

Визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 05.07.2021 року та зареєстрований в реєстрі за № 15142 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «УКРПОЗИКА» (Код ) заборгованості за кредитним договором № UP1398769 від 28.12.2019 року в розмірі 14 910,00 гривень та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 650,00 гривень, а разом в розмірі 15560,00 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 560 гривень та судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого органу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (РНОКПП: НОМЕР_2 , 65082, Одеська область, м. Одеса, вул. Гоголя, б. 19, офіс 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 256 гривень та судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Буран