Справа № 132/3505/21
Провадження № 2/132/52/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" квітня 2023 р. місто Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи:Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області; Вінницька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2022 до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся позивач ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить: визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯА № 501148 (кадастровий номер :01:027:0009), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, та серії ЯА № 501149 :01:027:0010), цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0544 га, видані 15.06.2005 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2004 серії ВВА № 819930, реєстровий номер 15; скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 за державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501148 (кадастровий номер :01:027:0009), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, та серії ЯА № 501149 :01:027:0010), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0544 га, видані 15.06.2005 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2004 серії ВВА № 819930, реєстровий номер 15, що розташовані по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування цих вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2002 він є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано Калинівським РСП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 08.05.2002, запис про що міститься на звороті вказаного свідоцтва.

Власником іншої 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.12.1999. Право власності зареєстровано в установленому порядку, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 296109786 від 25.01.2022 .

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 019279 від 30.09.2002 він є власником земельної ділянки загальною площею 0,1478 га, розташованої в АДРЕСА_1 , з яких: 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,0478 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначений державний акт видано на підставі рішення 3 сесії 4 скликання Калинівської міської ради від 16.09.2002. Рішенням 3 сесії 4 скликання Калинівської міської ради від 16.09.2002 вирішено затвердити складені матеріали по видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , внести часткову зміну до рішення 2 сесії 4 скликання від 27.05.2002 в пункті 1 «площа земельної ділянки», переданої в приватну власність та зміни до земельно-облікових документів у відповідності до фактичних розмірів в натурі, а саме 0,1478 га, в тому числі, 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,0478 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501148 від 15.06.2005 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:027:0009, площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі за № 75, а також згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501149 від 15.06.2005 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:027:0010 площею 0,0544 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі за № 76.

З метою внесення відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру та в подальшому до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 24.07.2018 між ним та Вінницькою Регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства.

Проте, Вінницька Регіональна філія ДП «Центр ДЗК» не має можливості завершити розроблення технічної документації належних йому земельних ділянок та виготовити обмінні файли для державної реєстрації земельної ділянки з тієї підстави, що при виготовленні технічної документації у 2005 році на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:027:0009, :01:027:0010, власником яких є ОСОБА_2 , допущено технічну помилку в конфігурації земельної ділянки. Внаслідок чого земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 кадастровий номер :01:027:0009, площею 0,1000 га, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд внесена до Державного земельного кадастру (27.06.2017) із зміщенням від АДРЕСА_1 в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на відстані 1,37 м (з подальшим звуженням), її межі не відповідають фактичному користуванню. За вказаних підстав звертається до суду з даним позовом.

Даний позов на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 29.10.2021 переданий на розгляд судді Павленко І.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. від 03.11.2021 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 в особі представник-адвоката Піпко А.М. звернулась до суду із відзивом на позов (зареєстрованим 06.12.2021 за вх. № 12921/21), в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в зв`язку з недоведеністю. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки спір між сторонами виник у 2017 році.

Позивач своїм правом на відповідь на відзив не скористався, відповідь на відзив не надав.

Ухвалою суду від 22.03.2022 продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 12.01.2023 закрито підготовче провадження у справі № 132/3505/21 та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник-адвоката Тарасюк О.М., кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Вважають, що строк позовної давності не пропущено. Крім того, адвокат Тарасюк О.М. зазначила, що розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката не відповідає критерію розумності та реальності понесених таких витрат відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Піпко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Адвокат Піпко А.М., викладаючи свої заперечення проти позову та надаючи пояснення щодо них зазначив, що визнанню наявності помилки та набуттю підстав для її виправлення шляхом внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру передує процедура встановлення недостовірної інформації в документації, у яку спочатку необхідно внести зміни. Розпорядчим документом, який встановлює легітимність розробленої технічної документації, є акт уповноваженого органу, яким ця документація затверджена. Таким чином, у випадку наявності порушень прав позивача правильний спосіб захисту повинен був би полягати насамперед саме в оскарженні акта уповноваженого органу, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок в частині спірних питань, оскільки саме такий був підставою для проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 7,9414 га, кадастровий номер якої :01:000:0541. Особи у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивачі, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав. Вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, що виключає можливість відмови в задоволенні позову через сплив строку позовної давності, про яку заявлено стороною позивача.

Уповноважений представник Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - Калась О.В. в судове засідання не з`явився. Згідно клопотання від 04.05.2022 просить розгляд справи провести за його відсутності.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, оцінивши кожен з наявних у матеріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі докази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2002 ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано Калинівським РСП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 08.05.2002, про що внесено запис в реєстрову книгу №2 за реєстром № 197.

Власником іншої 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.12.1999. Право власності зареєстровано в установленому порядку, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 296109786 від 25.01.2022.

Належність вказаного житлового будинку сторонам, його склад підтверджує технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданий Калинівським РСП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 25.02.2002 року з наступними змінами.

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 019279 від 30.09.2002 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,1478 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з яких: 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,0478 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначений державний акт видано на підставі рішення 3 сесії 4 скликання Калинівської міської ради від 16.09.2002. Рішенням 3 сесії 4 скликання Калинівської міської ради від 16.09.2002 вирішено затвердити складені матеріали по видачі державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , внести часткову зміну до рішення 2 сесії 4 скликання від 27.05.2002 в пункті 1 «площа земельної ділянки», переданої в приватну власність та зміни до земельно-облікових документів у відповідності до фактичних розмірів в натурі, а саме 0,1478 га, в тому числі, 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,0478 га для ведення особистого селянського господарства.

Такими матеріалами були виготовлена в 2002 році ДП «Вінницький регіональний центр державного земельного кадастру» технічна документація на виготовлення державного акта гр. ОСОБА_1 на право власності на землю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В даній документації наявний протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 06.08.2002 про те, що в натурі (на місцевості) проведено погодження (встановлення) меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , межові знаки передані на зберігання гр. ОСОБА_1 , суміжними землевласниками (землекористувачами): ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 претензій при встановленні меж не заявлено, спірні питання відступні. Абрис зовнішніх меж земельної ділянки знаходиться на зворотній стороні протоколу.

Згідно державного акта на право приватної власності на землю від 23.04.1999 ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,1544 га за адресою м. Калинівка Калинівської міської ради, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,1000 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0544 га. Підставою для його видачі стало рішення виконкому Калинівської міської ради № 990 від 27.12.1994.

Цим рішенням затверджена технічна документації на виготовлення державного акта на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_5 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлена 1998 року Вінницьким обласним управлінням земельних ресурсів.

В даній документації міститься протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 23.07.1998 про те, що в натурі (на місцевості) проведено погодження (встановлення) меж земельної ділянки гр. ОСОБА_5 , яка розташована в АДРЕСА_1 . Суміжними землевласниками (землекористувачами), а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ніяких претензій при встановленні меж не заявлено. Спірні питання з гр. ОСОБА_6 розглянуті на узгоджувальній комісії, акт додається. Абрис зовнішніх меж земельної ділянки знаходиться на зворотній стороні протоколу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті вищевказана земельна ділянка в порядку спадкування за законом перейшла у власність ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 15 спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається, зокрема, з земельної ділянки розміром 0,1544 гектарів, що знаходиться за адресою м. Калинівка, Калинівської міської ради Вінницької області, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,1000 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0544 га, належної померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН, виданого на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради народних депутатів від 27.12.1994 за № 990, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю 23.04.1999 року за № ВН-210.

В протоколі погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 від 26.01.2004 вказано наступне.

«На виконання свідоцтва про право на спадщину за законом ВВА № 819930 від 13.01.2004 представником державного підприємства «Вінницький регіональний центр державного земельного кадастру» Поліщук Мариною Миколаївною в присутності представника Калинівської міської ради Загурського Олександра Леонідовича та суміжних землевласників і землекористувачів гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , складено цей протокол про те, що в натурі (на місцевості) проведено закріплення (встановлення) та погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Межі земельної ділянки закріплені межовими знаками: металевою сіткою, металевими стовпиками та ж/б стовпами у кількості 8 штук і проходять по кутах повороту земельної ділянки. Межові знаки передані на збереження гр. ОСОБА_2 .

Суміжними користувачами (власниками земельних ділянок) претензій при встановленні меж не заявлено. Спірні питання відсутні. Обмеження користування земельною ділянкою відсутні. Абрис меж земельної ділянки знаходиться на зворотній стороні протоколу. В цьому протоколі містяться підписи всіх суміжних землевласників та землекористувачів, зокрема, ОСОБА_1 ».

Даний протокол є складовою технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що розроблена 2005 року Вінницькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501148 від 15.06.2005 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:027:0009, площею 0,1000 га, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі за № 75, а також згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501149 від 15.06.2005 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:027:0010 площею 0,0544 га, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі за № 76.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала показання, що в той час керувала місцевим відділом земельних ресурсів та знає, що ОСОБА_2 була розроблена відповідна технічна документація у зв`язку з оформленням державних актів на право власності на землю, отриману у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який за життя погодив межі його земельної ділянки, ОСОБА_2 також було погоджено межі земельних ділянок, зокрема, всіма суміжними землевласниками, жодних спорів не існувало. Площа, межі, конфігурація, інші параметри земельних ділянок ОСОБА_2 відповідають тим же параметрам земельної ділянки ОСОБА_5 , так як це не була приватизація, а перехід в порядку спадкування, поворотні точки прив`язувались відповідно до польового журналу і існуючій на той час системі координат. ОСОБА_1 відповідна технічна документація для внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру не розроблена і якби вона існувала тільки тоді можна усувати помилки, зокрема, накладення меж земельних ділянок.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , кожен зокрема, дали покази про те, що до 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існувало спору щодо межі між їх земельними ділянками, але орієнтовно в 2017 році ОСОБА_1 змінив існуючу межу між їх земельними ділянками, внаслідок чого земельна ділянка ОСОБА_2 зменшилась, а земельна ділянка ОСОБА_1 збільшилась.

Свідок ОСОБА_15 в судовому дала покази з приводу даного спору, а сама зазначила, що спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник з приводу перенесеної огорожі. З приводу інших спорів між сторонами їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав покази про те, що про конфлікт між сторонами йому невідомо. Огорожа ніким не переносилась. Під час проведення закріплення (встановлення) та погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в натурі (на місцевості), присутнім не був.

Свідок ОСОБА_17 в судовому дав покази про відомі йому обставини з приводу даного спору, а саме зазначив, що в період часу з 2008 по 2011 роки він перебував на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Калинівської райдержадміністрації. За зверненням громадянки ОСОБА_2 їй 19.06.2016 видано будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку з будівництвом прибудови та будівництва господарських будівель по АДРЕСА_1 . З метою видачі будівельного поспорту на реконструкцію житлового будинку ОСОБА_2 було додано державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ескізи забудови. Тобто документи, які були необхідні для видачі будівельного паспорта. ОСОБА_2 не проводилось будівництво на суміжних земельних ділянках, а лише продовжено існуючу внутрішню стіну. З приводу розташування газового стояка та насаджень як на земельній ділянці ОСОБА_2 , так і на земельній ділянці ОСОБА_1 інформацією не володіє.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував факт втручання у межу між земельними ділянками, однак пояснював це тим, що він встановлював межу так, як вважав, що вона мала бути згідно його державного акта на право власності на землю.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 20.10.2021 відділом у Калинівському районі Міжрайонного управління юстиції у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 10.03.2017 проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:027:0009, площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 .

Також згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 20.10.2021 відділом у Калинівському районі Міжрайонного управління юстиції у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 10.03.2017 проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки :01:027:0010, площею 0,0544 га за адресою АДРЕСА_1 .

25.07.2017 інженером-землевпорядником ОСОБА_18 складено акт винесення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у присутності власника (користувача) земельної ділянки ОСОБА_2 , представника Калинівської міської ради Радецької О.А., власників (користувачів) суміжних земельних ділянок гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 про наступне:

«Межі земельної ділянки за кадастровим номером № :01:027:0009, яка знаходиться АДРЕСА_1 площею 0,1000 га, надані власнику (користувачу) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд закріплені в натурі (на місцевості) металевими штирями у кількості, список яких додається. Власника (користувача) земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання представнику гр. ОСОБА_2 , яка про адміністративну відповідальність за зниження межових знаків згідно з пунктом «е» частини першої ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 56 Кодексу України про адміністративні правопорушення ознайомлена». В даному акті ОСОБА_1 розписався, але зазначив про те, що з межовими знаками не згоден.

ОСОБА_1 не погоджувався з цими документами, але їх не оскаржував.

16.08.2017 складено акт комісії в складі власника житлового будинку в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 в присутності власника частини житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований в АДРЕСА_1 , яким встановлюється слідуюче:

«На підставі акту винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.07.2017 року цього числа о 09 год. 30 хв. прибули наймані працівники для встановлення забору згідно межових знаків, встановлених комісією міської ради від 25.07.2017 року. В присутності вищевказаних свідків гр. ОСОБА_1 в нецензурній формі перешкоджав встановленню забору, не даючи змоги проводити будівельно-відновлювальні роботи. Незважаючи на те, що в присутності свідків на протязі однієї години велись переговори, які ні до чого не призвели. Гр. ОСОБА_1 і надалі перешкоджав у проведенні робіт. Комісія констатує факт перешкоджання в проведенні робіт по встановленню забору згідно межових знаків, встановлених 25.07.2017. В процесі проведення так званих «переговорів» з гр. ОСОБА_1 за констатовано факт погіршення самопочуття гр. ОСОБА_7 , внаслідок нетактовної поведінки гр. ОСОБА_1 »

Внаслідок того, що ОСОБА_1 не погоджувався з вищевказаними документами та існуючими межами, перешкоджав у встановленні паркану по встановленій межі ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки, що залишені без розгляду ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/3332/17 від 20.05.2021 року.

Таким чином 25.07.2017 позивач дізнався про порушення його прав, які на його погляд виникли у зв`язку з невірною конфігурацією земельної ділянки з кадастровим номером :01:027:0009 та зміни системи координат.

Частинами 3-5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено наступне. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

В п.п. 138, 153, 156 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, далі Порядок №1051, передбачено наступне.

В підпункті 7 п. 136 Порядку №1051 зазначено, що помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 1 січня 2013 р. та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.

Проте, позивач, посилаючись на ці положення Порядку №1051 не враховує те, що пункт 138 доповнено підпунктом 7 згідно з Постановою КМ № 1115 від 23.12.2015 року; в редакції Постанови КМ № 455 від 03.06.2020 року, тоді як помилка він стверджує виникла раніше.

Відповідно до п. 153 Порядку виправлення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Згідно п. 156 Порядку виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Отже, фактично позивач посилається виключно на наявність помилки у відомостях про земельну ділянку, однак замість її виправлення в установленому порядку всупереч Закону просить суд визнати недійними державні акти, при цьому не враховує наведені ним же приписи чинного законодавства України і правові висновки Верховного Суду щодо їх застосування.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3613-VI у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону №3613-VI у разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Частиною третьою статті 37 Закону №3613-VI визначено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Згідно з частиною четвертою статті 37 Закону №3613-VI виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Положеннями частини п`ятої статті 37 Закону №3613-VI передбачено, що виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Відповідно до пункту 138 Порядку №1051 помилками у Державному земельному кадастрі є:

1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;

2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);

3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою);

4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;

5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;

6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;

7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 1 січня 2013 року та перенесені до Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 157 Порядку №1051 у разі виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, помилки у присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці (в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою) зазначений орган у п`ятиденний строк з моменту виявлення помилки:

1) складає в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки за формою згідно з додатком 30;

2) безоплатно виправляє помилку в кадастровому номері шляхом присвоєння земельній ділянці за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру нового кадастрового номера, наступного за останнім у відповідному кадастровому кварталі;

3) письмово повідомляє про це власникам, користувачам відповідної земельної ділянки за формою згідно з додатком 31.

Відповідно до пункту 158 Порядку №1051 помилки, допущені у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії, підлягають виправленню у Державному земельному кадастрі після їх виправлення у відповідних кадастрах та інформаційних системах.

Положеннями пункту 159 Порядку №1051 передбачено, що у разі виявлення фізичною або юридичною особою помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії, заінтересована особа письмово повідомляє про це відповідному територіальному органові Держгеокадастру згідно з додатком 39.

До повідомлення додаються документи, що підтверджують помилки та їх характер.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Частиною першою статті 2 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом другим частини першої статті 4 Закону №1952-IV передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Частиною першою статті 26 Закону №1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

В постанові Верховного Суду у справі №0640/4231/18 від 21.12.2020 року проаналізувано вищевказані норми матеріального права та зроблено такі правові висновки.

Системний аналіз вищенаведених норм дає змогу дійти висновку, що визнанню наявності помилки та набуттю підстав для її виправлення шляхом внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру передує процедура встановлення недостовірної інформації в документації, у яку спочатку необхідно внести зміни.

Висновки суду у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме статті 37 Закону № 3613-VI та положень Порядку №1051 у подібних правовідносинах, викладеною в постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 803/553/16 та від 18 листопада 2020 року у справі № 240/4867/18, і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

Водночас зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин та доводів, викладених у позовній заяві, не вбачається подання відповідних письмових повідомлень про виявлення помилки позивачем.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що розпорядчим документом, який встановлює легітимність розробленої технічної документації, є акт уповноваженого органу, яким ця документація затверджена.

Таким чином, у випадку наявності порушень прав позивача правильний спосіб захисту повинен був би полягати насамперед саме в оскарженні акта уповноваженого органу, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок в частині спірних питань, оскільки саме такий був підставою для проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 7,9414 га, кадастровий номер якої :01:000:0541.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 240/4867/18, і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

В постанові Верховного Суду у справі № 806/2426/18 від 05.05.2020 року, застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту у разі допущення помилки у Державному земельному кадастрі є зобов`язання компетентного органу її виправити.

У постанові Верховного Суду у справі № 449/1165/17 від 19.01.2022 року зроблено такий правовий висновок.

Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

Особи у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивачі, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 686/14164/15 від 01.06.2022 року, якою відмовив у задоволенні позовних вимог про визнанні недійними державних актів про право власності на землю за схожих обставин.

В даному випадку ОСОБА_1 не застосовував визначений законодавством спосіб відновлення своїх порушених прав шляхом усунення технічних помилок, не намагався дійти згоди з ОСОБА_2 щодо визначення конкретних меж земельних ділянок, а натомість звернувся до Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак таку документацію йому не було розроблено, а тому неможливо стверджувати про наявність накладення земельних ділянок сторін.

В п. 74-1 Порядку №1051 передбачено наступне.

Абзац 1. У разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.

Абзац 5. У разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є розташування об`єкта у межах іншого об`єкта Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка.

В даному випадку, ОСОБА_1 не розробив відповідної документації із землеустрою, адже Вінницька регіональна філія ДП «Центр ДЗК» відмовилась її виготовляти через наявність спорів між сторонами, а відповідно не звертався до державного кадастрового реєстратора і не отримував його рішення про відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховним Судом у постанові у справі №924/316/21 від 19.01.2022 року вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові у справі №910/8060/19 від 10.11.2021 року.

Позивачем не доведено накладення земельних ділянок сторін, а натомість позивач посилається на ймовірний перетин земельних ділянок, пояснюючи його технічною помилкою, що сталась внаслідок зміни системи координат, що, як вказано вище, навіть в разі доведення може бути приводом для виправлення такої помилки в Державному земельному кадастрі, а не шляхом визнання недійсними державних актів на землю ОСОБА_2 .

Таким чином визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, власником яких є ОСОБА_2 , не призведе до поновлення прав позивача, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту прав позивачів, які потребуватимуть додаткових засобів судового захисту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯА № 501148 (кадастровий номер :01:027:0009), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, та серії ЯА № 501149 :01:027:0010), цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0544 га, видані 15.06.2005 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2004 серії ВВА № 819930, реєстровий номер 15.

Оскільки підстави для визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 відсутні, не підлягають до задоволення похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 за державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 501148 (кадастровий номер :01:027:0009), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1000 га, та серії ЯА № 501149 :01:027:0010), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0544 га, видані 15.06.2005 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2004 серії ВВА № 819930, реєстровий номер 15, що розташовані по АДРЕСА_1

Щодо висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з питань землеустрою від 24.12.2019 № 6739/18-21, проведеного за результатами земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у справі № 132/3332/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення встановлених меж земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

При цьому позивач як на підставу своїх вимог посилається на невідповідність фактичного розташування ділянок ОСОБА_2 її правовстановлюючим документам, що є наслідком помилки в перерахунку координат поворотних точок та застосуванні різних систем координат, станом на 2017 рік винесення меж земельної ділянки в натурі відбулося ймовірно після перерахунку координат із місцевої системи координат в СК-63.

З висновку земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 24.12.2019 № 6739/18-21 слідує:

«1. На підставі вище проведеного дослідження та наданих матеріалів, не представляється за можливе встановити чи відповідають фактичні межі земельних ділянок, належних ОСОБА_2 та підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 501149 та серія ЯА № 501148, виданих 15.06.2005, інформації вказаній в технічній документації та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування.

Встановлено, що фактичні межі земельних ділянок належних ОСОБА_2 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 501149 та серія ЯА № 501148, виданих 15.06.2005 не відповідають правовстановлюючим документам та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування, що графічно відображено на план-схемі в Додатку 4 до висновку. Невідповідність зазначені в дослідній частині висновку стор. 16-17

Визначення правильності/неправильності обрання координат поворотних точок меж земельних ділянок при виготовленні документації із землеустрою та встановленні їх на місцевості не належить до повноважень судових експертів науково-дослідних установ Міністерства юстиції України в зв`язку з чим дослідження по другій частині питання №1 ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області від 12.04.2018 не проводилось.

2 . На підставі результатів топографо-геодизичних робіт наданих на дослідження ОСОБА_1 (наявних в матеріалах цивільної справи № 132/3332/17 арк. 120-121), фактична площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 019279, виданого 30.09.2002 на підставі рішення Калинівської міської ради народних депутатів 3 сесії 4 скликання від 16.09.2002 становить 0,1478 га з зовнішніми розмірами по периметру та межами, що графічно відображено на план-схемі в Додатку 1.

3. На підставі проведеного дослідження, враховуючи наявні матеріали, вимоги нормативно-правових актів не представляється за можливе встановити, чи має місце порушення, накладення меж земельних ділянок сторін по справі відповідно до правовстановлюючих документів.

Земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_1 (відповідно до меж визначених технічною документацією 2002) та ОСОБА_2 (відповідно до меж визначених технічною документацією 2005), імовірно перетинаються, що відображено на малюнку 4 та 5 в дослідній частині висновку. Точної площі та меж перетину не представляється за можливе встановити.

4. Визначення можливих причин накладення земельних ділянок одна на одну та встановлення межі між двома різними земельними ділянками, що знаходяться у приватній власності громадян не належить до повноважень судових експертів науково-дослідних установ Міністерства юстиції України в зв`язку з чим дослідження по питанню №4 ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області від 12.04.2018 не проводились».

Отже, оцінюючи належність, допустимість та достовірність цього доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням того, що у висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 6739/18-21 від 24.12.2019 року, виконаному Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз відсутній категоричний висновок судової експертизи про накладення земельних ділянок сторін, а натомість позивач посилається на ймовірний перетин земельних ділянок, пояснюючи його технічною помилкою, що сталась внаслідок зміни системи координат, зазначений доказ відхиляється судом.

Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.01.2022 в порядку витребування доказів витребувано з архіву Калинівського районного суду Вінницької області завершену розглядом справу №132/3332/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення встановлених меж земельної ділянки.

Отже, про порушення своїх прав, на які посилається позивач, він дізнався у 2017 році, однак з позовною заявою звернувся у 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Будь-яких клопотань про поновлення строку позовної давності сторона позивача не заявляла, підстав поважності пропуску цього строку судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Разом з тим, оскільки суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, суд відмовляє за необґрунтованістю.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п.п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі відмови в позові судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на позивача.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Врахувавши вищевикладене, суд залишає судові витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору та професійну правничу допомогу за ним.

При цьому судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в розмірі 20072,40 грн стягує зі ОСОБА_1 з огляду на таке.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 заявила до стягнення з позивача ОСОБА_1 20072,40 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обгрунтування цих вимог, представник ОСОБА_2 -адвокат Піпко А.М. надав копію договору №1 про надання правової допомоги від 17.11.2021, укладеного між адвокатським бюро «Піпко і Партнери» в особі керуючого адвоката Піпко А.М. і ОСОБА_2 ; копію акта №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.04.2023; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п.3.1. договору № 1 про надання правової допомоги від 17.11.2021, укладеної між адвокатським бюро «Піпко і Партнери» в особі керуючого адвоката Піпко А.М. і ОСОБА_2 клієнт сплачує Адвокатському бюро за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожитковою мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується таким чином: протягом п`яти днів з часу пред`явлення Адвокатським бюро Клієнту рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг. У разі бажання Клієнта заявити до відшкодування витрати на правову допомогу гонорар сплачується Клієнтом Адвокатському бюро на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів) або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі.

Сплачена Клієнтом Адвокатську бюро вищевказана сума відповідає і складає розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката відповідно до обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Адвокатське бюро складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження того, що Адвокатське бюро належним чином надало Клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг.

Дата складання акту приймання-передачі наданих послуг в цілому в порядку, передбаченому цим договором є датою закінчення дії договору, а щодо зобов`язань по завершенню розрахунків сторін договір діє до повного його виконання (п.4.3 зазначеного Договору).

Згідно акта № 1 приймання передачі наданих послуг від 07.04.2023 гонорар за надання правової (правничої) допомоги за Договором протягом 20 годин складає 20072,40 грн.

Здійсненні при наданні правничої допомоги витрати, необхідні для розгляду справи, покриті за рахунок гонорару та окремо клієнтом не сплачувались.

Так, за змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Стороною позивача не надано доказів не співмірності вищевказаних витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу. Стороною відповідача надано докази щодо наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

При цьому доводів представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Тарасюк О.М. про необгрунтованість часу, витраченого адвокатом Піпко А.М., та необґрунтованість ринкової вартості витрат на правничу допомогу, суд до уваги не приймає, оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони їх доводити.

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований факт надання адвокатом Піпко А.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.12.2012 № 789) професійної правничої допомоги у цій справі, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі 20072,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про державний земельний кадастр», ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.133, 141, 246, 259, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи:Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області; Вінницька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20072,40 грн.

Судові витрати ОСОБА_1 залишити за ним.

Повний текст судового рішення складено 8 травня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя