Справа № 302/834/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2021 року, головуючий суддя Кривка В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно списаних коштів та відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно списаних коштів та відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2016 позивачка звернулася до ТВБВ 10006/037 АТ «Державний ощадний банк України» з метою відкриття поточного рахунку для зарахування належних їй пенсійних виплат. Цього ж дня між позивачкою та представником відповідача було підписано Заяву про приєднання № 346215, на підставі якої банк відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 . З метою користування коштами по цьому рахунку позивачці було видано платіжну картку з терміном дії до 31.07.2017. За період з липня 2016 по серпень 2017 на рахунку № НОМЕР_1 позивачки за рахунок пенсійних коштів накопичилася сума 16 322,00 грн. 16.08.2017 при зверненні до працівників банку щоб зняти пенсійні кошти, їй було повідомлено що термін дії картки закінчився і її треба змінити, а потім сказали, що на її рахунку немає коштів. З отриманої виписки руху коштів по рахунку позивачки їй стало відомо про те, що 09.08.2017 за допомогою інтернет-банкінгу АТ «Ощадбанк» з рахунку № НОМЕР_1 пенсійні заощадження були переведені на невідомий їй рахунок в сумі 14 592, 00 грн, а потім 13.08.2017 таким же способом з її рахунку були переведені ще 1 730,00 грн. 16.08.2017 вона звернулася до Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про вчинення крадіжки коштів з її пенсійного карткового рахунку. Наступного дня на підставі її заяви в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 0000368, в якому позивачку визнано потерпілою.

З матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000059 від 09.02.2017, їй стало відомо, що за результатами службового розслідування проведеного по факту привласнення грошових котів посадовими особами ТВБВ 10006/037 з карткового рахунку позивачки, було встановлено, що станом на 19.10.2017 в результаті здійснення шахрайських операцій з рахунку позивачки були списані кошти на загальну суму 16322,00 грн. Допущення зловживання працівниками ТВБВ 10006/037 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на загальну суму 27534,28 грн. стало можливим внаслідок грубого порушення ними вимог нормативно-правових актів АТ «Ощадбанк» та функціональних обов`язків.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно списані кошти з її рахунку в сумі 16 233,00 грн, 23 565,16 грн за несвоєчасне повернення коштів, з яких: 1 438,59 грн - 3% річних, 2 182,79 грн інфляційна складова заборгованості, 18 943,78 пеня. Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 44 887,16 грн, з яких: 39 887,16 грн за несвоєчасне повернення коштів, з яких: 16 322,00 грн безпідставно списані кошти з її рахунку (пенсія), 1 438,59 грн 3% річних, 3 182,79 грн інфляційна складова заборгованості, 18 943,78 грн пеня, а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмір 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Вказує, що за результатами проведеного службового розслідування та заяви позивач була порушена кримінальна справа, яка перебуває на розгляді що в Міжгірському районному судді Закарпатської області по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч. 1 ст.200, ч.2 ст.200. ч.3 ст.357. ч.1 ст.358. ч.3 ст.358. ч.4 ст.358. ч.1 ст.361. ч.2 ст.361. ч.1 ст.362 КК України, в якій ОСОБА_1 визнано потерпілою і нею подано цивільний позов про відшкодування майнової і моральної шкоди. Тобто, позивач ОСОБА_1 пред`являючи цивільний позов у кримінальному провадженні, також усвідомлювала про можливість задоволення судом її позовних вимог до ОСОБА_2 виключно у разі встановлення вини та ухвалення обвинувального вироку у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І.,просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції на підставі належних доказів дійшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги є лише незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.07.2016 року між позивачем та відповідачем ТВБВ10006/037 Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» підписана заява про приєднання № 346215 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та відкрито рахунок № НОМЕР_1 . Отже між позивачем та відповідачем існували договірні відносини і такі відповідачем не заперечені.

Згідно виписки по картковому рахунку позивача ОСОБА_1 за період з липня 2016 по серпень 2017 за рахунок пенсійних коштів у позивачки накопичилася сума 16322,00 грн.

20.09.2017 позивачкою ОСОБА_1 на ім`я керуючого банку ОСОБА_7 було подано заяву-претензію про повернення їй коштів в сумі 16000 грн., які були незаконним шляхом зняті, де того ж дня керуючий банку отримав особисто.

Згідно Висновку за результатами службового розслідування проведеного по факту привласнення грошових коштів посадовими особами ТВБВ 100006/037 з карткового рахунку гр.. ОСОБА_1 від 19.10.2017 року встановлено, що допущені зловживанням працівниками ТВБВ 10006/037 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на загальну суму 27534,28 грн. стало можливим внаслідок грубого порушення ними вимог нормативно-правових актів АТ «Ощадбанк» та функціональних обов`язків.

Апелянт не заперечив факт перебування у трудових відносинах з працівниками банку ТВБВ10006/037 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де згідно Висновку про службове розслідування встановлено ряд порушень вимог нормативно правових актів АТ «Ощадбанк» та функціональних обов`язків даними працівниками, що призвело до зникнення коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 позивачки ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач наполягає на безпідставності вимог Позивача і незаконності Рішення від 02.03.2021р. посилаючись на те, що перекази коштів здійснювалися з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 , які відкриті на ім`я Позивачки.

При цьому апелянт визнає той факт, що рахунок № НОМЕР_2 був відкритий па ім`я Позивачки без її відома і згоди, самовільно працівниками ТВБВ 10006/037 внаслідок грубих порушень ними вимог нормативно-правових актів АТ «Ощадбанк» та функціональних обов`язків, які були встановлені за результатами службового розслідування.

Також апелянт не заперечує, що ОСОБА_1 не мала доступу до рахунку № НОМЕР_2 і фактично не розпоряджалася коштами на цьому рахунку. Натомість пенсійні кошти ОСОБА_1 , які були переведені на № НОМЕР_2 з рахунку № НОМЕР_1 , дійсно були зняті в банкоматах працівником Ощадбанку.

В апеляційній скарзі наголошується, що за результатами проведеного службового розслідування матеріали цього розслідування були передані до правоохоронних органів для проведення досудового розслідування та вжиття заходів для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, т.т. питання щодо встановлення винних осіб з числа працівників ТВБВ 10006/037.

Отже, Відповідач не заперечує, що кошти з рахунку ОСОБА_1 були незаконно переведені з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 не Позивачкою, а його працівниками і в подальшому ці кошти були зняті з рахунку № НОМЕР_2 також працівниками ТВБВ 10006/037.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1,ч.3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Предметом і підставами позову позивачки ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» є неналежне виконання відповідачем умов договору банківського рахунку та повернення безпідставно списаних коштів і відшкодування шкоди, де саме працівниками банку, які перебувають у трудових відносинах з таким, і заподіяли майнову шкоду позивачці на суму 16322,00 грн. Тому суд, застосовує ст. 1172 ч.1 ЦК України, де юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно абзацу першого п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи паски лише) випадках, копі особа, і впни якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Верховний суд України у постанові від 11.05.2015 р. по справі № 6-71 цс 15 зазначив, що відповідно до пунктів 6.7. 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціальнго платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїмидіями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційної о номера або пішої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

До подібного висновку Верховини суд України прийшов у постанові від 06.07.2015 року по справі № 6-301 цс 15.

За таких обставин, після проведення вищезазначеного службового розслідування Ощадбанк зобов`язаний був повернути ОСОБА_1 безпідставно перераховані з її рахунку № НОМЕР_1 кошти у розмірі 16 322.00 гри, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Оскільки станом на день звернення з позовом Відповідач цього не зробив, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що заподіяну шкоду відповідачці слід стягувати з винної особа, якою є ОСОБА_2 по кримінальному провадженні, суд вважає безпідставними, та вважає, що відповідач намагається перекласти свою можливу відповідальність за порушення умов договору банківського рахунку на свого працівника ОСОБА_2 , яка перебувала у трудових відносинах з банком, тоді як відповідачка ОСОБА_1 перебуває у договірних відносинах з банком, а не з працівником банку. Суд вірно дійшов висновку, що відповідач не позбавлений можливості в порядку регресу із звернення про стягнення суми заподіяної шкоди до винної особи.

Отже, доводи апелянта з приводу необхідності застосування до спірних правовідносин при розрахунку пені процентних ставок за банківським продуктом «Кредит під заставу депозиту» у розмірі від 10.25% до 12,75% річних є безпідставними, а перегляд рішення від 02.03.2021р. на підставі доказів, поданих разом із апеляційною скаргою, буде порушенням ст. 367 ЦПК України, особливо враховуючи, що Ощадбанк не навів в апеляційній скарзі доводів щодо неможливості подання до суду першої інстанції документа під назвою «Інформація про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за банківським продуктом «Кредит під заставу депозиту», а також не надав доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від Відповідача.

До того ж апелянт посилається на умови кредиту забезпеченого депозитом, розміщеним в Ощадбанку. Загальновідомою банківською практикою є те, що відсоткові ставки по забезпеченим кредитам є нижчими за кредити без забезпечення, а тому посилання апелянта на програму кредитування «Кредит під заставу депозиту» викликане виключно бажанням зменшити суму пені. При цьому процента ставка за цією програмою залежань від процентної славки по депозиту, яким забезпечений кредит (п. 13 Інформації), а тому даний показник фактично є індивідуальним для кожного позичальника.

Також слід звернути увагу на те, що надана відповідачем інформація про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за банківським продуктом «Кредит під заставу депозиту» не містить даних про період її дії та нормативний акт, яким її затверджено, що не дає можливості стверджувати про те, що ця програма кредитування діяла станом на дату проведення нами розрахунку пені, т.т. станом на 27.08.2020 року.

Стосовно доводів щодо пропуску ОСОБА_1 загального строку позовної давності, вважаємо, що суд першої інстанції правомірно відкинув такі доводи відповідача оскільки 16.08.2017 року ОСОБА_1 не знала точної суми коштів, які були списані з її рахунку № НОМЕР_1 .

Лише згодом вона дізналася про те, що ніякі сторонні особи не крали коштів з її рахунку. Натомість до списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 були причетні працівники ТВБВ №10006/037. Про схему списання коштів та про осіб причетних до цього ОСОБА_1 дізналася лише 18.06.2018 року після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №1000059 і безпосередньо із висновком. Отже, строк позовної давності слід відраховувати саме з 18.06.2018 року.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

Законом України від 30.03.2020 року №540-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих па забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COV1D-19» (з наступними змінами і доповненнями) на всій території України було запроваджено карантин на період з 12.03.2020 по 22.05.2020 року.

Постановою КМУ віл 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (з наступними змінами і доповненнями) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 1 серпня до 31 жовтня 2020 р., продовжено на всій території України дію карантину.

Щодо позовної вимоги про відшкодування маральної шкоди колегія суддів, погоджується з висновком суду.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що внаслідок заподіяння відповідачем неправомірними діями шкоди позивачу в сумі 16322,00 грн., така шкода не відшкодована, тому ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, які полягають в негативних змінах в її житті, а саме: переживаннях, тривозі, емоційна напрузі, побоюванні щодо неповернення їй матеріальної шкоди, незручностей в побуті у зв`язку з матеріальними втратами накопиченої пенсії та прогнозованими реальними очікуваннями задоволення майнових потреб позивача пенсійного віку.

А тому погоджується з висновком, що заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. є надмірним, бо розмір цієї шкоди в три рази перевищує розмір коштів, які втратила позивачка.

Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 травня 2023 року.

Головуючий

Судді