Справа № 449/403/18
У Х В А Л А

Іменем України

"12" травня 2023 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Гуняк О.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Тивонюка С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни заяву АБ КБ ПриватБанк про видачу дубліката виконавчого листа №449/403/18 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання,

встановив:

Представник КБ ПриватБанк звернувся до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу №449/403/18 від 10.05.2019року виданого Перемишлянським районним судом Львівської області та видачу дубліката виконавчого документу №449/403/18 від 10.05.2019року, виданого Перемишлянським районним судом Львівської області.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 10.05.2019 року Перемишлянський районного суду Львівської області видав виконавчий документ №449/403/18 за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ ПриватБанк. При підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено. Покликається на те, що пошуки не призвели до позитивного результату. Докази втрати, непред`явлення на виконання виконавчого документа додаємо до заяви. Просять визнати поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання. В обгрунтування заяви покликається на вимоги ст.433 та п.17.4 перехідних положень ЦПК та просить таку задовольнити.

Представник КБ ПриватБанк та інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили. Однак, представник заявника надійшла заява, згідно якої просить дану заяву розглядати за їх відсутності (а.с.22-23).

Тому, відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін та інших осіб на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.08.2018 року

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 43047 грн., 55 коп., ( сорок три тисячі сорок сім ) гривень 55 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

10.05.2019року Перемишлянським районним судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 43047 грн., 55 коп., (а.с.5).

Згідно постанови головного державного виконавця Перемишлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Жовнір Г.Й. від 23.12.2019року виконавчий лист №449/403/18 виданий Перемишлянським районним судом 29.10.2018року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 43047 грн., 55 коп. повернуто стягувачу.

Відповідно до акту КБ ПриватБанк від 21.03.2023р. №3/38 за результатами проведеної звірки отриманих в період 2019-2023 років і фактично наявних (не пред`явлених в орган Державної виконавчої служби України) виконавчих листів, виявлено факт втрати виконавчого листа про примусове виконання рішення Перемишлянського районного суду Львівської області по справі №449/403/18 за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Виконавчий лист втрачено і на виконанні в органах Державної виконавчої служби не перебуває (а.с.7).

Отже, за зазначеним актом не встановлено саме обставин втрати (або лише відсутності) оригіналів виконавчих листів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року, чинного на час набрання рішенням законної сили (далі Закон №606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За загальним правилом за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Проте, якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом (ст.368 ЦПК України в редакції на час набрання рішенням законної сили).

У відповідності до ст. 21 Закону №606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші документи протягом трьох років

Отже строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі становив три роки.

За приписами ст.24 Закону №606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1- 3 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суді застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року п.37).

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, тим чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, слід відмовити, оскільки заявником не надано доказів втрати виконавчого листа та не зазначено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Cудом встановлено, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу щодо втрати виконавчих листів, про результати службової перевірки за фактом втрати виконавчих листів, тощо. Заявником лише припускається, що виконавчі листи втрачені.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав суду.

Заявник, який є юридичною особою, зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС. В розглядуваному випадку встановлено, що стягувач понад 4 роки з моменту набрання рішення законної сили не цікавився рухом виконання судових рішень, тому його покликання на порушення його прав, що стосується обов`язковості виконання рішення суду, у даному контексті не узгоджується із принципом правової визначеності, як складової принципу верховенства права, оскільки із змісту цього принципу слідує, що особа повинна мати можливість упевнено передбачати правові наслідки своєї поведінки.

Право заявника на отримання дублікату виконавчого документу не може вважатися необмеженим. Звертаючись з заявою про видачу дублікату виконавчого листа для виконання рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27.08.2018року, заявником не прийнято до уваги, що національним законом встановлено обмеження строком, із спливом якого стягувач позбавляється права вимагати процедури примусового виконання судового рішення.

Встановивши строк пред`явлення виконавчого документу до виконання законодавець визначив розумний строк, достатній для звернення до органів, що здійснюють примусове виконання судових рішень, тобто строк, в межах якого може бути розпочато застосування державного примусу до особи боржника.

Таким чином слід відмовити у задоволенні заяви виходячи із того, що стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення їх його виконання після закінчення строку, встановленого для пред`явлення даних виконавчих документів до виконання та не навів поважних причин пропуску цього строку.

Керуючись статтями 258-261,433 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні заяви АБ КБ ПриватБанк про видачу дубліката виконавчого листа №449/403/18 від 10.05.2019року та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала не була вручена у день її проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Суддя Гуняк О.Я.