печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Печерський районний суд м.Києва:

в складі головуючого судді - Остапчук Т.В.

при секретарі - Ковалівській В.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства соціальної політики і праці України, Міністерства фінансів України, Верховної Ради України, третя особа: Пенсійний фонд України про визнання дій суб`єкта владних повноважень не правомірними та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дії суб`єктів владних повноважень не правомірними. Зобов`язати казначейство України виплатити позивачу моральну шкоду в сумі 745242 гривні (сімсот сорок п`ять тисяч двісті сорок дві гривні). В обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначає, що позивачка є громадянкою України пенсіонером, інвалідом, належить до 1% (0,6%) пенсіонерів в кількості 68 тисяч 556 громадян, які отримують найменші виплати пенсій до 2000 гривень. Середній розмір пенсії становить 1181 гривня 84 копійки. Позивачка виходила на пенсію за віком до 2011 року, згідно діючого на той час Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-1, згідно якого мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму, які втратили працездатність, установлювався за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1991 року № 244 "Про мінімальний споживчий бюджет " мінімальна пенсія складає 5950 гривень. Для начислення бралися п`ять років до 1991 року, де 1 рубль = 0,987412 грамів золота, а 1 грам золота = 44 грн. 60 коп. Пенсіонерам же, громадянам які виходили на пенсію до 2011 року, начислялась мінімальна пенсія по споживчому кошику в розмірі 784 гривні. З жовтня 2011 року жінкам підняли пенсійний вік з 55 років до 60 років, змінено параметри призначення мінімальної пенсії і доплати за понад нормований стаж. Понад нормованим стажем стали рахувати роки відпрацьовані вище вказаних років до 2011 року і вимагалось 20 і 25 років відповідно. Закон пішов на другий план, а розрахунок пенсії і встановлення надбавок віддано було Кабінету Міністрів України. В 2012 році мінімальна пенсія стала 949 гривень, в 2013-2015 роках мінімальна пенсія не мінялась. В 2016 році жінкам підняли пенсійний вік при виході на пільгову пенсію та кількість років загального стажу, працюючим пенсіонерам стали платити тільки частину пенсії (15%), а ціни на продукти споживання підвищили на 20%. В 2017 році була проведена ще одна реформа, при якій пенсію не призначали навіть в 60 років, якщо у людини не буде 28 років стажу, а з 2028 року будуть вимагати вже 35 років стажу. За останні два роки введено вікові надбавки до пенсії (Постанова Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 849). Згідно якої добавили по 500 грн. громадянам старше 80 років при стажі 30-35 років, та по 400 грн. людям в віці від 75 до 85 років. Мінімальна виплата пенсії стала складати 1854 гривні (для осіб не працездатних). Пенсіонери, які пішли за нормою 20-25 років стажу вікові надбавки до пенсії не враховуються хоча закон зворотної сили не має, на це влада держави, відповідачі не звертають уваги. А прожитковий мінімум має бути вартісною величиною для визначення основних потреб людини на мінімальному рівні. Кожен з нас пенсіонерів при такій пенсії не тільки повинен їсти, а й придбавати ліки та лікуватися, придбавати одежу, взуття і таке інше. Позивачка зверталась до Президента України, Міністерства фінансів, Міністерства соціальної політики, Верховної Ради України, на що отримала відповідь, що пенсії в Україні по нормативно-правових актах колишнього СРСР не здійснюються. То нам громадянам пенсіонерам 68 тисяч 556 громадян виплачується не пенсія, а соціальна допомога про що й приходять СМС-зачислено соцвиплата! А де ж наша пенсія? Закон зворотної сили не має. При зверненні до Міністерства Юстиції України, отримали інформацію, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції України. Своїми неправомірними діями відповідачі нанесли моральну шкоду позивачу і її здоров`ю. Відповідно до ст.30 Європейської соціальної хартії "Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження" . Відповідно до п.1 ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права "Держави які беруть участь у цьому пакті визначають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя. Держави - учасниці вживаючи належних заходів, щодо забезпечення здійснення цього права, визначаючи важливе значення в цьому відношенні міжнародної співпраці заснованої на вільній згоді". На підставі судової експертизи, розмір прожиткового мінімуму має складати 7160 гривень. Бідність порушує право на життя. Моральна шкода за 1 день непрацездатності внаслідок протиправної дії заподіювана шкоди дорівнює розміру 1-го реального прожиткового мінімуму і полягає моральній компенсації. Мінімальна пенсія 1934 грн. прирівнюється до катувань та завдає пенсіонеру тяжкі тілесні ушкодження здоров`ю внаслідок бідності. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Представник відповідача Міністерства соціальної політики направив клопотання про закриття провадження у справі. Представник відповідача Міністерства фінансів України направив клопотання про закриття провадження у справі. Представник відповідача Верховної Ради України направив клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.12.2022р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Суд, дослідивши надані докази , приходить до слідуючого. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завдані незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевою самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо такс порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Між тим відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд, проаналізувавши норми закону, зібрані у справі докази у їх сукупності, вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача ОСОБА_1 відповідачами, завдання їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльність відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні. За викладених обставин, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачами права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. Керуючись ст. 23,1167 ЦК України, ст. 12,13, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства соціальної політики і праці України, Міністерства фінансів України, Верховної Ради України, третя особа: Пенсійний фонд України про визнання дій суб`єкта владних повноважень не правомірними та відшкодування моральної шкоди - відмовити. Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення. Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Остапчук Т.В.

,