ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/350/23

Провадження № 22-ц/4820/906/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

ОСОБА_1 зазначив, що 21 квітня 2015 року сторони уклали у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 2 000 Євро на строк до 21 липня 2015 року. До зазначеного терміну ОСОБА_2 не виконав зобов`язання та не повернув борг. Оскільки ОСОБА_2 порушив зобов`язання за договором позики, то він повинен сплатити позивачеві 200 Євро штрафу у розмірі 10% від суми позики (за фактом неповернення позики) та 7 320 Євро пені у розмірі 1% від простроченої суми (за 366 днів прострочення). Також у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання ОСОБА_2 має сплатити позивачеві 458,95 Євро трьох процентів річних від простроченої суми за період з 22 липня 2015 року по 15 березня 2023 року.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2 000 Євро позики, 200 Євро штрафу, 7 320 Євро пені та 458,95 Євро трьох процентів річних від простроченої суми, а всього - 9 978,95 Євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 Євро заборгованості за договором позики, 200 Євро штрафу, 2 000 Євро пені та 2 167 грн 10 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 позичені кошти, внаслідок чого з нього на користь позивача слід стягнути суму боргу, штраф і пеню. Оскільки розмір пені значно перевищує суму неповернутої позики, то цей розмір слід зменшити до 2 000 Євро. Умовами договору позики передбачено сплату відповідачем пені та штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для стягнення з нього трьох процентів річних від простроченої суми відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути додатково з ОСОБА_2 458,95 Євро трьох процентів річних від простроченої суми, залишити рішення суду в іншій частині без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення позики, а тому з нього на користь позивача слід стягнути проценти від простроченої суми. Стягнення з ОСОБА_2 цих процентів не може ставитися в залежність від присудження з нього сум штрафу та пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами укладення сторонами договору позики, внаслідок чого у відповідача не виникло зобов`язання з її повернення. Суд неправомірно вирішив спір без дослідження оригіналу договору позики та розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, вказуючи на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

ОСОБА_2 не подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував положення статті 61 Конституції України та неправильно витлумачив норми статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині стягнення штрафу та відмови у стягненні процентів від простроченої суми підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині вимог.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

21 квітня 2015 року сторони уклали у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 (далі за договором - Позикодавець) позичив ОСОБА_2 (далі за договором - Позичальник) 2 000 Євро строком до 21 липня 2015 року.

Пунктом 2 договору позики встановлено, що сума позики передана та прийнята в повному обсязі від Позикодавця Позичальником у день підписання цього договору.

Згідно пункту 8 договору позики за прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі одного відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

В силу пункту 9 договору позики за кожен факт порушення зобов`язання, в тому числі невиконання, неналежне виконання Позичальник та/або Поручитель несуть відповідальність: майнову - в розмірі штрафної санкції десяти відсотків від суми позики; немайнову - п`ять відсотків від суми позики; упущену вигоду.

У пункті 17 договору позики сторони погодили збільшення строку позовної давності до 10 років.

ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув ОСОБА_1 грошові кошти до теперішнього часу.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо порядку розгляду справи

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно зі статтею 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В силу статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

За змістом указаних норм права малозначні справи, тобто справи незначної складності, ціна позову в яких не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути розглянуті судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо відсутні заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні.

Суд першої інстанції визнав справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики такою, що є справою незначної складності, тобто малозначною.

Ухвалою від 16 січня 2023 року суд відкрив провадження у справі та визначив порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи було призначено на 16 березня 2023 року о 10 годині 30 хвилин. Водночас суд роз`яснив відповідачу, що він має право подати відзив на позов і заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

7 лютого 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на позов. При цьому відповідач не звертався до суду із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Посилання ОСОБА_2 на порушення судом порядку розгляду справи не ґрунтуються на чинних нормах закону та фактичних обставинах справи.

б) щодо вирішення спору по суті

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із положень частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу статт і 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності договору позики, позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти в установлений договором строк, а у разі порушення (прострочення) виконання зобов`язання - сплатити неустойку.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що між сторонами був укладений у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 000 Євро на строк до 21 липня 2015 року. Факт передання ОСОБА_1 відповідачу грошових коштів підтверджується договором позики, що підписаний сторонами (пунктом 2). Наразі ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 позичені кошти.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором і не повернув позику, внаслідок чого з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 000 Євро боргу.

Посилання ОСОБА_2 на недоведеність укладення сторонами договору позики суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України ОСОБА_2 не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у ОСОБА_1 оригіналу укладеного між сторонами договору позики, тому суд правомірно розглянув справу на підставі засвідченої належним чином копії цього договору.

Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання з повернення позики, то суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_1 пені за 366 днів, починаючи з першого дня прострочення - 22 липня 2015 року, у розмірі 7 320 Євро (2000?1%?366).

Суд правомірно зменшив розмір неустойки до 2 000 Євро з огляду на те, що розмір нарахованої пені значно перевищує суму завданих збитків і неповернутої позики (частина третя статті 551 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором не допускається.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом заявленого позову ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 7 320 Євро пені (пункт 8) і 200 Євро штрафу (пункт 9) за прострочення (порушення) виконання зобов`язання з повернення позики, тобто неустойку за одне і те ж саме порушення умов договору позики двічі.

Враховуючи, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 2 000 Євро, позов ОСОБА_1 у частині стягнення 200 Євро штрафу не може бути задоволений.

Внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми. Суд помилково поставив право кредитора на отримання передбачених статтею 625 ЦК України сум у залежність від сплати боржником неустойки, оскільки зазначені виплати мають різну правову природу.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути три проценти річних від простроченої суми (2 000 Євро) за період з 22 липня 2015 року (перший день прострочення) до 23 лютого 2022 року (день, після якого боржник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України), всього - 2 409 днів, у розмірі 396 Євро (2000?3%:365?2409).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 зазначених коштів є неправильним.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішення спору про стягнення штрафу та трьох процентів від простроченої суми суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, внаслідок чого в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

В частині стягнення позики та пені рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 000 Євро неповернутої позики, 2 000 Євро пені, 396 Євро трьох процентів річних від простроченої суми.

В силу частини четвертої статті 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Щодо зміни розподілу судових витрат між сторонами

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує норми статті 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 заявлено з ціною 9 978,95 Євро та задоволено на суму 4 396 Євро, тобто на 44,05% (4396?100:9978,95), а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 1 709 грн 19 коп. (3880,12?44,05%).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду в частині відмови у стягненні 458,95 Євро задоволена на суму 396 Євро, тобто на 86,28% (396?100:458,95), у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 186 грн 61 коп. (216,29?86,28%).

Всього ОСОБА_2 має відшкодувати ОСОБА_1 1 895 грн 80 коп. судового збору (1709,19+186,61).

ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 4 200 Євро боргу за договором позики. За подання апеляційної скарги він повинен був сплатити 2 474 грн 19 коп. судового збору (4200?39,2728?1%?150%). Фактично сплачено ним 3 250 грн 70 коп.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду задоволена на суму 200 Євро (щодо стягнення штрафу), тобто на 4,76% (100%-(4000?100:4200)), а тому ОСОБА_1 повинен відшкодувати ОСОБА_2 обґрунтовано понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 117 грн 77 коп. (2474,19?4,76%).

Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги та присудити з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1 778 грн 03 коп. (1895,80-117,77).

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року в частині стягнення штрафу та відмови у стягненні процентів від простроченої суми скасувати і в цій частині вимог ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 2 000 Євро неповернутої позики, 2 000 Євро пені, 396 Євро трьох процентів річних від простроченої суми, а всього - 4 396 Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 1 778 гривень 03 копійки судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27