Справа № 466/7126/23 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2649/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти за два попередні роки, починаючи з 10 липня 2021 року до дня пред`явлення позову, у розмірі 192 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 20 серпня 2008 року. У цьому шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 січня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між ними розірвано. Зазначає, що дитина проживає разом із нею у Польщі, де і навчається, і повністю перебуває на її вихованні та утриманні. Вона працює, проте цих коштів не вистачає, оскільки вона також сплачує кошти за оренду квартири. Протягом останніх двох років відповідач не надає жодної допомоги на дитину та не цікавитися нею. Вважає також, що з відповідача доцільно стягнути аліменти за два попередні роки, починаючи з 10 липня 2021 року до дня пред`явлення позову, у розмірі 192 000 грн. Наскільки їй відомо, відповідач отримує заробітну плату у розмірі 30 000 грн. у місяць, тому він буде мати можливість сплачувати аліменти у розмірі 8 000 грн щомісячно на їх спільну доньку. Просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 10 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши у вересні 2023 року апеляційну скаргу в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів до 2 833, 00 грн щомісячно. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апелянт вважає оскаржуване судове рішення в частині присудженого розміру аліментів незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального права. На думку апелянта, судом допущено істотну неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, а висновки, яких дійшов суд, ґрунтуються лише на припущеннях. У зв`язку із чим таке рішення підлягає перегляду.

Зазначає, що не відмовляється від сплати аліментів, визнає свій обов`язок щодо утримання доньки, ОСОБА_3 , та усвідомлює, що повинен забезпечити своїй дитині умови, які є необхідними та достатніми для забезпечення її гармонійного розвитку. Проте, розмір аліментів на дитину, встановлений оскаржуваним рішенням суду, є надмірно високим, необґрунтованим та таким, що ставить його у скрутне матеріальне становище.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що визначаючи аліменти в розмірі 6 000 грн суд мав би встановити з представлених позивачем доказів фактичне понесення нею таких витрат на утримання дитини в сумі щонайменше 12 000 грн в місяць, чого зі сторони позивача не було зроблено та судом не встановлено. Позивач, звертаючись із позовом до суду, не надала жодних доказів, що встановлений розмір аліментів є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини, так само як і не представила суду жодних доказів, які б підтверджували її повсякденні та щомісячні витрати на утримання дитини (харчування, одяг взуття тощо). До позовної заяви та під час розгляду справи не було додано та не заявлено жодних клопотань про долучення до матеріалів справи квитанцій, розрахунків, інших документів, які обґрунтовують саме той розмір аліментів, який позивач просить стягнути на дитину.

Звертає увагу й на те, що позивачем не доведено достатній рівень заробітку відповідача та його можливість сплачувати аліменти як у розмірі, про який просить позивач, так і у розмірі, який визначив суд.

Так, судом не взято до увагу письмові докази, що містяться в матеріалах справи та які підтверджують, що починаючи з жовтня 2012 року заявник не має постійної роботи, останнє офіційне місце праці є Львівська філія акціонерного товариства «Укртелеком», з тих пір постійного та регулярного заробітку він не мав, дохід отримував від сезонних заробітків, щоб якось утримувати свою сім`ю. Лише 12 червня 2023 року він зареєструвався фізичною особою підприємцем, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 червня 2023 року. Дохід заявника від підприємницької діяльності є нерегулярним, так як в червні не було отримано доходу, в липні дохід склав 16 000 грн, при цьому чистий прибуток після сплати податків, єдиного соціального внеску на обов`язкове державне соціальне страхування та вирахування понесених витрат складає близько 10 000 грн.

Крім того, його теперішня дружина, ОСОБА_4 , є внутрішньо-переміщеною особою, тимчасово непрацюючою та перебуває на утриманні заявника. Також матір заявника, ОСОБА_5 , та матір його дружини, ОСОБА_6 , що також є внутрішньо переміщеною особою, є непрацездатними особами пенсійного віку проживають разом із сім`єю заявника у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні.

При цьому заявник звертає увагу на те, що мати доньки у 2019 році виїхала до Республіки Польща на постійне місце проживання, залишивши доньку проживати з ним. До квітня 2022 року донька проживала разом з ним та повністю перебувала на його утриманні, він повністю здійснював опіку над дитиною, доглядав, утримував її, постійно піклувався про неї, про стан її здоров`я, духовний та фізичний розвиток, навчання. Після початку повномасштабного вторгнення, дитина, в цілях безпеки, була вимушена тимчасово виїхати разом із позивачкою до Республіки Польща.

Від моменту народження та по сьогоднішній день заявник продовжує спілкування з донькою та бере активну участь у її вихованні. Він ніколи не ухилявся і не ухиляється від утримання своєї дитини. І на даний час, по своїх можливостях, забезпечує доньку грошовими коштами, здійснюючи перекази на її дитячу картку, що підтверджується відповідною банківською випискою (міститься в матеріалах справи).

Всі наведені вище обставини підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами та підтверджують той факт, що ним вчиняються дії щодо утримання доньки та піклування про неї.

В жовтні 2023 року від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 серпня 2023 року, в якому міститься прохання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року залишити без змін. Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 6 000 грн, а саме в частині присудженого судом розміру аліментів. В іншій частині, зокрема в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час, рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відтак його законність і обґрунтованість у цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між сторонами у справі було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 січня 2023 було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 .

Після настання війни у лютому 2022 року, дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю у Республіці Польща та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 13 червня 2023 року.

Відповідач бере певну участь у матеріальному забезпеченні доньки шляхом перерахування коштів на карткові рахунки доньки та позивачки, що підтверджується банківськими виписками.

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати спільну дитину.

Вирішуючи спір, місцевий суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 грн щомісячно. На думку суду, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, а також засад розумності та справедливості, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, визначених статтею 182 СК України, які мають суттєве значення для її вирішення, саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного, фізичного, морального та духовного розвитку дитини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується лише частково, з огляду на таке.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6) СК України.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Згідно із частиною першою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ,від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статей 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою цієї статті Кодексу визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин п`ятої-сьомої статті 181 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.»

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (частина третя статті 4 вказаного Закону).

Приписами статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено: установити з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дочці сторін -ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент постановлення судового рішення виповнилось 14 років.

Вимоги позивачки ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що відповідач є працездатою особою, яка отримує місячний дохід 30 000 грн та не має інших утриманців, а відтак може сплачувати аліменти на дочку у розмірі 8 000 грн щомісячно.

Відповідач, не заперечуючи свого обов`язку по утриманню дочки, заперечує проти запропонованого позивачкою та визначеного судом розміру аліментів, покликається на наявність на його утриманні матері, дружини та матері дружини і відсутність достатнього заробітку для сплати саме такого розміру аліментів.

З врахуванням вищенаведеного, провівши аналіз матеріалів справи, надавши оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи, врахувавши те, що відповідач є фізично здоровим, особою працездатного віку, зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 13 червня 2023 року, тобто працевлаштований і має заробіток, не заперечив факту необхідності сплати аліментів на дитину, визнавши позовні вимоги частково, має намір сплачувати аліменти, і при цьому бере певну участь у матеріальному забезпеченні доньки, беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2023 році, колегія суддів вважає, що розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача слід зменшити з 6 000,00 грн до 3 000,00 грн, та слід вважати, що такий відповідатиме інтересам дитини, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

На думку колегії суддів, такий розмір відповідатиме критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін, а матеріалами справи підтверджено достатність заробітку (доходу) відповідача для присудження аліментів саме у такому розмірі.

Доводи апелянта в частині наявності у нього інших утриманців, колегією суддів відхиляться за їх недоведеністю. Право на утримання кожної з перелічених ним осіб, як пенсіонерів, так і внутрішньо-переміщених осіб, захищається державою.

Суд першої інстанції наведених вище норм Сімейного кодексу України та фактичних обставин справи в повній мірі не врахував, що призвело до помилкових висновків щодо розміру стягуваних аліментів. Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими, таку слід задовольнити частково. Рішення ж суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дитину слід змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 6 000,00 грн до 3 000,00 грн.

Вказане не позбавляє сторін справи, в подальшому у випадку зміни матеріального, сімейного стану, стану здоров`я, когось з них або дитини, тощо, вирішувати питання про збільшення чи зменшення вказаної суми аліментів, що підлягає стягненню.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, присуджених з ОСОБА_1

у користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід змінити, зменшивши його з 6 000 грн до 3 000 гривень.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 1 611, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина шоста статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно частині задоволених вимог в сумі 603 грн 90 коп. слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374,375, 376, 378, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 10 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, 603 (шістсот три) грн 90 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич