Справа № 299/1716/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/1716/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 19 вересня 2022 року, головуючий суддя Левко Т.Ю., -

встановив:

24.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

21.02.2019 позивач дав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 2370 дол. США, про що свідчить письмова розписка. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу вказані кошти. Крім того, при отриманні в борг коштів у розписці відповідач зобов`язався в разі неповернення в обумовлений термін боргу сплатити позивачу 3000 дол. США.

На неодноразові усні звернення позивача з проханням повернути гроші відповідач жодним чином не реагує. У лютому 2022 року на адресу відповідача ОСОБА_2 позивачем було направлено письмові вимоги з проханням повернути борг за розпискою, які отримано 24.03.2022, однак борг відповідач не повернув.

Станом на день подачі позову ОСОБА_2 не віддав позивачу борг, чим порушив своє зобов`язання, від відповідальності за невиконання якого він не звільняється.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 3000,00 дол. США.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 19.09.2022 позов задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21.02.2019 у розмірі 3000,00 дол. США, яка в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.09.2022 складає 109705,80 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1097,05 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 29.03.2023 у перегляді за заявою відповідача ОСОБА_2 заочного рішення суду від 19.09.2022 відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що зобов`язання, яке виникло з договору позики, було порушене відповідачем, тому з нього підлягають стягненню на користь позивача кошти на погашення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Захарченко О.Ю., оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до такого.

Відповідач не брав участі в процесі та не був повідомлений про нього, оскільки перебував на заробітках у Чехії, де знаходиться і зараз.

У розписці, на яку як на підставу позову посилається ОСОБА_1 , не зазначений кредитор, тому немає доказів, що відповідач отримав кошти в позику від позивача та має перед ним обов`язок повернути гроші. Ніщо в розписці не свідчить про її стосунок саме до позивача.

Між сторонами немає правовідносин, які б виникли з договору позики, такий договір між сторонами не укладений, відповідач не отримував від позивача коштів, не свідчить про це і факт наявності розписки у позивача. Справжня правова природа боргової розписки не встановлена.

Крім того, у розписці не вказана і дата отримання коштів, що унеможливлює розрахунок процентів за прострочення повернення боргу.

За таких обставин ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі.

Відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарченка О.Ю., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 1, 2, 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними правами не допускається;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність, змагальність сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо позивача, який вимогу пред`явив, ані щодо відповідача, який повинен відповідати саме за зверненою до нього вимогою.

Таким чином, особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Учасниками цивільних відносин є, зокрема, фізичні особи (ст. 2 ч. 1 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;

зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;

зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ч. 1 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту;

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 202 ч. 1, ст. 203 ч. 3 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ч. 1 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції;

якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ст. 640 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості;

договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч. 1 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян;

на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 208 ч. 1 п. 4, ст. 1047 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ч. 1 ЦК України).

Правомірність договору презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 204 ч. 1, ст. 629 ч. 1 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором;

позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі;

якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові; у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає;

наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку;

у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора (ст. 545 ч.ч. 1, 2, 3, 4 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання;

якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (ст. 625 ч. 1, ст. 1050 ч. 1 ЦК України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Відповідно до вказаних вимог закону та положень ст.ст. 11-14, 509, 525, 526, 530, 610-612, 614, 622-624 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, виконати зобов`язання у відповідний строк, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, право вимоги боргу, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

У справі міститься посвідчена позивачем ОСОБА_1 копія розписки такого змісту:

«21 02.2019 г.

От ОСОБА_2

паспорт серия НОМЕР_1

ОСОБА_3 взял сумму 2370 $ долларов США

И обязуюсь вернуть через 3 месяца

с процентом (5%) 3000 $ США.

/Марушка П.Ст/

/21 02.2019 [рукописний підпис]/» (а.с. 3, 6).

25.02.2022 ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 рекомендованими поштовими відправленнями за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 вимоги від 16.02.2022 і від 22.02.2022 про повернення боргу в розмірі 2370,00 дол. США, отриманого за розпискою від 21.02.2019, протягом п`яти календарних днів з моменту одержання вимоги з попередженням, що в разі невиконання вимоги він звернеться до суду з метою примусового стягнення боргу з нарахуванням пені (а.с. 2, 4, 5, 7).

Вимоги були 24.03.2022 вручені за адресою доставки (а.с. 20, 21).

Інших доказів на підтвердження пред`явлених вимог позивач ОСОБА_1 суду першої, а також апеляційної інстанцій не надавав.

Справу позивач ОСОБА_1 просив розглянути з ухваленням заочного рішення, безоплатну вторинну правову допомогу йому надавала в суді адвокат Кобрин М.М. (а.с. 14, 15, 36). Доказів повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи в порядку, передбаченому ст.ст. 128, 130 ЦПК України у справі немає. Заочне рішення у справі ухвалене 19.09.2022 Виноградівським районним судом за відсутності учасників процесу (а.с. 37-40).

19.12.2022 відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Захарченко О.Ю., подав до суду першої інстанції заяву з доданими документами про перегляд ухваленого в справі заочного рішення, вмотивовану обставинами, які в подальшому лягли в основу апеляційної скарги на рішення суду (а.с. 47-64).

Ухвалою від 29.03.2023 Виноградівський районний суд у перегляді свого заочного рішення від 19.09.2022 відмовив виходячи з необґрунтованості та бездоказовості заява відповідача (а.с. 92-93).

Тим часом, певні істотні доводи, якими обґрунтовувалася правова позиція відповідача в справі, заслуговують на увагу.

За змістом наведених вище норм закону та за суттю правовідносин, що виникають із договору позики, сторонами такого договору є конкретні, в даному випадку фізичні особи як учасники цих правовідносин: кредитор і боржник, саме у яких і виникають цивільні права та обов`язки і які, за загальним правилом, здійснюють свої цивільні права та виконують цивільні обов`язки особисто, безпосередньо. Договір позики укладається кредитором і боржником, які в ньому мають бути чітко зазначені в спосіб, який виключає будь-які сумніви щодо їх ідентифікації, будь-які припущення щодо осіб дійсних учасників правовідносин.

Щодо боржника (позичальника) ОСОБА_2 у розписці від 21.02.2019 є дані, які його ідентифікують у достатній мірі, що ним не спростовано, тоді як дані про кредитора (позикодавця) у розписці не зафіксовані в будь-який спосіб. Договір позики має визначених у ньому сторін, вимога про повернення позики та сплату нарахованих на неї процентів не може розглядатися за правилами «вимог на пред`явника», які можуть мати місце в боргових відносинах іншого характеру, з оформленням інших документів, які підтверджують права і обов`язки сторін включно з безумовними правом вимоги держателя боргового документа та обов`язком боржника сплатити кошти будь-якому пред`явнику (держателю) боргового документа.

За договором позики право вимоги боргу належить саме кредитору за цим договором, який повинен довести, підтвердити наявність саме у нього права вимоги такого боргу, що доводиться передовсім текстом відповідного договору, доказами передачі саме ним коштів (позики) боржнику. Сама лиш наявність у особи, яка як кредитор пред`явила вимогу про стягнення боргу за договором позики, тексту договору чи розписки, в якій особу кредитора не зазначено, не є належним і достатнім підтвердженням відповідного права вимоги у цієї конкретної особи.

Відповідач ОСОБА_2 якраз і заперечував наявність у позивача ОСОБА_1 права вимоги боргу за розпискою від 21.02.2019, вимагав доказів того, що виконання зобов`язання за розпискою вимагається та буде прийняте в разі задоволення вимог належною стороною-кредитором. Такі докази не були надані.

За таких обставин суд першої інстанції не мав передбачених законом, договором і доведених позивачем ОСОБА_1 підстав для стягнення саме на його користь боргу за розпискою від 21.02.2019 з відповідача ОСОБА_2 .

У цьому зв`язку те, що в частині повернення боргу в сумі 3000,00 дол. США через три місяці з дня одержання коштів саме з нарахуванням 5% на суму 2370,00 дол. США позов не є обґрунтованим і доведеним по суті та не містить відповідного розрахунку значення вже не має. До прикладу:

якщо відповідно до закону виходити з того, що проценти є щомісячними (хоча в розписці не зазначено, якою є процентна ставка: місячною чи річною), із суми 2370,00 дол. США при місячній ставці 5% проценти становлять 118,50 дол. США, що за три місяці дає 355,50 дол. США і, відповідно, суму боргу з процентами дає 2725,50 дол. США;

при річній ставці 5% проценти за три місяці становлять 29,22 дол. США (5% : 365 днів = 0,0137%/день; 2730,00 дол. США х 0,0137% = 0,32469 дол. США/день х 90 днів), що, відповідно, суму боргу з процентами дає 2399,22 дол. США;

якщо ставиться питання про повернення боргу у фіксованій сумі 3000,00 дол. США, то саме цьому повинно відповідати обґрунтування позову і ані про місячну, ані про річну ставку у 5% тоді не йдеться.

Тож позивач ОСОБА_1 не довів у належний процесуальний спосіб наявності у нього права вимоги з ОСОБА_2 боргу за розпискою від 21.02.2019. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не мав законних підстав для покладання на ОСОБА_2 майнової відповідальності за невиконання зобов`язання за договором позики перед ОСОБА_1 . Судом порушені і норми процесуального права, оскільки відповідач не був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, що також є доводом його апеляції, який, оскільки підтвердився, є самостійною підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково, тому звільнений від сплати судового збору (ст. 133 ч. 3 ЦПК України, ст. 5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір») (а.с. 11-13).

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, заочне рішення Виноградівського районного суду від 19 вересня 2022 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 листопада 2023 року.

Судді