ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2021/23 Справа № 183/1950/22 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту (суддя першої інстанції Дубовенко І.Г.) , -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури та просила суд захистити її право власності, усунувши перешкоди у здійсненні права розпорядження майном, а саме:

- скасувати постанову про накладення арешту на майно, винесену Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 17.05.2011 року про арешт земельної ділянки площею 2,000 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0034, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675;

- скасувати обтяження, накладене зазначеною постановою від 17.05.2011 року;

- виключити з Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження на спірну земельну ділянку у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11178132.

Уточнивши позовну заяву 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 просила суд першої інстанції звільнити майно з-під арешту, накладеного постановою про накладення арешту на майно винесеною Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 17 травня 2011 року про арешт земельної ділянки площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0034, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що земельна ділянка площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0034, належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675.

У 2021 році позивачці стало відомо, що постановою УСБУ у Дніпропетровській області від 17 травня 2011 року на вказану земельну ділянку накладений арешт у кримінальний справі за обвинуваченням ОСОБА_2 , провадження у якій, в свою чергу, постановою суду закрито 02 серпня 2014 року.

З огляду на те, що позивачка не була учасником кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, провадження у якій закрите на підставі постанови суду № 183/8071/13 від 02 серпня 2014 року за відсутності складу злочину на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України в редакції 1960 року, вона вимушена звернутися до суду з позовом про звільнення вказаного майна з-під арешту.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту, задоволено.

Скасовано арешт, накладений постановою слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 17 травня 2011 року на земельну ділянку площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0034, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2023 року стягнуто з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду від 10 жовтня 2022 року, відповідач - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачці у повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не у повному обсязі встановлено обставини справи, які мають значення для прийняття обгрунтованого рішення, залишено поза увагою спосіб захисту, обраний позивачем, не надано правової оцінки належної правосуб`єктності відповідача та наявності у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Так, апелянт зауважує, що під час розгляду справи ним неодноразово зазначалося про те, що скасування арешту майна, який був накладений за правилами кримінального судочинства в рамках кримінального провадження, підлягає розгляду в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Крім того, Управління посилається на те, що позивачка не була учасником кримінальної справи та арешт на земельну ділянку було накладено 17.05.2011 року у період дії КПК України 1960 року, однак, доказів того, що кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року матеріали справи не містять. Також судом залишено поза увагою відсутність звернення позивачки до слідчого із заявою про скасування арешту майна.

Також апелянт зазначив про те, що позивачкою не наведено фактів, які б свідчили про наявність неправомірних дій або бездіяльності Управління СБУ або його посадових осіб, що свідчить про те, що апелянт є неналежним відповідачем у даній справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги сторони отримали 17лютого 2023 року електронною поштою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року справу призначено до розгляду.

Судові повістки сторони отримали електронною поштою 02 та 03 березня 2023 року.

06 березня 2023 року від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 10 травня 2023 року позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 235).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 10 травня 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гудименко В.Г. не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання, оскільки він приймає участь по справі в Кіровському районному суді м. Дніпро (а.с. 236).

Апеляційний суд вважає причини неявки адвоката Гудименко В.Г. в судове засідання Дніпровського апеляційного суду 10.05.2023 року неповажними, оскільки доказів того, що він приймає участь у розгляді справи в Кіровському районному суді м. Дніпро не надано; крім того, адвокат неодноразово направлял до суду такі клопотання. Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2023 року справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 12 квітня 2023 року о 14 год. 30 хв. (а.с. 219).

12.04.2023 року від адвоката Гудименко В.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на 10 днів у зв`язку з його відрядженням і суд задовольнив вказане клопотання і призначив справу до розгляду на 10.05.2023 року о 13 год.30 хв. (а.с. 212 - 213).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не першкоджає розгляду справи.

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області Бойко Д.В., представника відповідача - Дніпропетровської обласної прокуратури Сидорову О.Р., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер -01-402-0034, належить позивачу - ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675.

З інформаційної довідки № 299017621 від 10 лютого 2022 року вбачається, що 17 травня 2011 року за № 11178132 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 17 травня 2011 року Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на земельну ділянку кадастровий номер -01-402-0034 накладений арешт (а.с. 12).

З матеріалів кримінальної справи № 183/7081/13-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України вбачається, що:

- постановою слідчого по ОВС УСБУ в Дніпропетровській області Живовим А.Б. від 17 травня 2011 року накладений арешт, зокрема і на земельну ділянку кадастровий номер -01-402-0034.;

- постановою № 183-8071-13-к від 02 серпня 2014 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області закрите провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України за відсутності складу злочину на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, власник вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 не була учасником справи; питання щодо майна, на яке в рамках кримінальної справи накладений арешт, щодо земельної ділянки кадастровий номер -01-402-0034, що належить позивачу, під час вирішення питання щодо закриття кримінальної справи не вирішене.

Доводи апеляційної скарги Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про те, що скасування (зняття) арешту з майна, який був накладений за правилами кримінального судочинства в рамках кримінального провадження, підлягає розгляду в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав і саме чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, зазначалось про відсутність такого способу захисту у цивільному процесуальному судочинстві, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається із частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, провадження № 14 - 516цс19.

У справі, яка розглядається, позивач просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, позов належить задовольнити.

Доводи апеляційної скарги Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про те, що Управління СБУ як неналежний відповідач помилково притягнутий позивачем як відповідач, безпідставно визначений особою, яка повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частини 2 статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як вбачається із ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 23 травня 2022 року, учасниками справи вказано: позивач: ОСОБА_1 ; відповідач: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області; відповідач - Дніпропетровська обласна прокуратура (а.с. 23 - 25).

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що у вказаній справі правильно визначені відповідачі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року і задоволення апеляційної скарги Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 15 травня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна