Справа№ 953/1103/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судових засідань - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач за первісним позовом, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка за первісним позовом, ОСОБА_2 ), у якому прохає суд застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму грошових коштів у розмірі 209 000,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.12.2008 ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 108 800,000 доларів США і зобов`язалася їх повернути частинами (з розстроченням) не пізніше 26.12.2009, про що між сторонами був укладений в письмовій формі договір позики 26.12.2008. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики боржник ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , про що між сторонами був укладений Договір іпотеки, 26.12.2008. 13.02.2009 боржник ОСОБА_2 додатково позичила у ОСОБА_1 26600 доларів США, про що між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики. У зв`язку зі збільшенням розміру основного зобов`язання, відповідного змісту зміни були внесені сторонами і до укладеного сторонами договору іпотеки, про що була укладена додаткова угода до договору іпотеки. 14.01.2010 боржник ОСОБА_2 ще раз додатково позичила у ОСОБА_1 82 000 доларів США, про що між сторонами було укладено додатковий договір до договору позики, за яким сума позики збільшилась до 217 400 доларів США, а повернення її було розстрочену до 13.01. 2011.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 грубо порушила свої зобов`язання за договором позики, повернувши йому у рахунок позичених коштів всього лише 8 400 доларів США, а залишок позики в розмірі 209 000 доларів США - так і залишився нею неповернутим. Разом з цим, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2017 визнано недійсним зазначений вище договір позики від 26.12.2008 та укладені до нього додаткові угоди. Також, надалі, рішенням суду було визнано недійсним договір іпотеки, укладений 26.12.2008 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 26.12.2008. Таким чином, договір позики та договір іпотеки, а також усі додаткові угоди до них, що були укладені між ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 , наразі визнані недійсними. Оскільки укладені між ОСОБА_2 та ним договір позики та додаткові до нього угода і договір визнані судом недійсним з моменту їх вчинення, очевидно що ОСОБА_2 вже на протязі більше одинадцяти років безпідставно володіє позиченими нею у позивача ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі, що складає залишок від загальної суми позичених коштів в сумі 209 000 доларів США, і не повертає їх, що змусило його звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.01.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження.

18.05.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 ( далі-відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом) до ОСОБА_1 (далі- позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом), у якій позивачка за зустрічним позову прохає суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму за недійсним правочином у розмірі 152 000,00 доларів США та 5303260,00 грн. У задоволені первісного позову відмовити.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначає, що 26.12.2008 між нею та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала у позику 108800,0 доларів США.13.02. 2009 до договору позики додатковою угодою вносились зміни, за умовами яких вона отримала у борг 135400,0 доларів США та зобов`язалась їх повернути н пізніше 26.12.2009. Надалі, додатковою угодою від 14.01.2010 до договору позики було внесено ще одні зміни, за умовами яких вона отримала у позику 217400,0 доларів США та зобов`язалась не пізніше 13.01.2011 повернути борг. Також, в забезпечення зобов`язань за договором позики між нею та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 26.12.2008, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 та накладено заборону на відчуження. 13.02.2009 та 14.01.2010 до вказаного договору іпотеки було внесено зміни в зв`язку з внесенням змін до договору позики. Разом з укладанням договір позики та іпотеки ОСОБА_1 настояв на укладанні нею і договору комісії на продаж квартири, за умовами якого комісіонер ОСОБА_3 брав на себе зобов`язання продати квартиру позивачки за суму не менше 3000000,00 гривень. Надалі, без її згоди, 16.07.2010 ОСОБА_3 продав квартиру, яка була предметом іпотеки, батьку відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 .

Вказує, що вона випадково дізналась про продаж своєї квартири і звернулась в лютому 2010 року до правоохоронних органів із заявою про шахрайство скоєне відносно неї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.09.2014 визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 винними у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.355 КК України. Під час розгляду кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2008 році вирішив зайнятись злочинною діяльністю, яка полягала в заволодінні майном, що мало значну вартість, шляхом обману і зловживання довірою. З цією метою ОСОБА_1 розробив злочинну схему, згідно якої підшукувались особи, які мали об`єкти власності великої вартості та бажали отримати готівку в позику. При цьому під час укладання вищезазначених договорів у потерпілих забирались оригінали правовстановлюючих на нерухомість документів та технічні паспорти. Серед таких осіб була і ОСОБА_2 , яка разом зі своїм чоловіком відповідно до ухвали апеляційного суду виплатила до липня 2010 року гроші на суму 76000,0 доларів США. Таким чином, вироком суду, що набрав чинності, встановлено факт злочинного наміру з боку ОСОБА_1 на незаконне вибуття з власності ОСОБА_2 її квартири, використовуючи договір позики шляхом її омани.

Також зазначила, що надалі судом було визнано укладені договори недійсними. Відповідно до повідомлення боржникові про часткове виконання поручителем зобов`язань боржника та про перехід до поручителя частини прав кредитора за договором позики, ОСОБА_3 було передано ОСОБА_1 3000000,0 гривень у рахунок погашення договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За таких умов, позивачка за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_1 повинен на підставі частини 2 статті 230 ЦК України повернути їй спричинену шкоду у сумі 2651630,0 х2=5303260,0 гривень, як особі, яка була введена в оману. Окрім того, вироком суду, який набрав чинності встановлено, що вона та її чоловік ОСОБА_5 повернули ОСОБА_1 76000,0 доларів США, а за умовами частини 2 статті 230 сторона, яка ввела іншу в оману повинна повернути все одержане по недійсному правочину у подвійному розмірі.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.05.2020 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів, об`єднавши їх в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 закрито підготовче провадження в об`єднаній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 17.10.2022 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: перебування судді у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.»).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.10.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., призначено судове засідання.

23.08.2023 на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Подвезька Д.В. про застосування до зустрічних позовних вимог наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.10.2023 залучено до участі у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Сторона позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, до суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у задоволені зустрічного позову відмовити.

Сторона відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та її представника, зустрічні позовні вимоги підтримує, у задоволені первісного позову відмовити.

Третя особа за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомо.

Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.12.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. за № 4440, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 108 800 доларів США строком до 26.12.2009.

26.12.2008, з метою забезпечення виконання умов договору позики від 26.12.2008, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

26.12.2008 між ОСОБА_1 , як кредитором, та ОСОБА_3 , як поручителем, укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 по поверненню боргу відповідно до укладеного нею з кредитором договору позики, посвідченого 26.12.2008 ПН ХМНО Малаховою Г.А. за реєстровим № 4440 в сумі 108 800,00 доларів США. Відповідальність поручителя перед кредитором не обмежується сплатою суми - 108 800,00 доларів США, поручитель відповідає також за відшкодування боржником завданих нею збитків та за сплату штрафів, пені, неустойки, передбачених основним договором і законодавством.

13.02.2009 до договору позики від 26.12.2008 внесені зміни шляхом укладення додаткової угоди, посвідченої приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Малаховою Г. І. за №338. Вказаною додатковою угодою сторони змінили суму позики на 135 400 доларів США.

13.02.2009 до договору іпотеки від 26.12.2008 внесені зміни шляхом укладення додаткової угоди, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. за № 340.

13.02.2009 до договору поруки від 26.12.2008 внесені зміни шляхом укладення додаткової угоди, відповідно до умов якої поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 по поверненню боргу відповідно до укладеного нею з кредитором договору позики, посвідченого 26.12.2008 ПН ХМНО Малаховою Г.А. за реєстровим №440, в редакції відповідно до додаткової угоди до договору позики, посвідченої 13.02.2009 ПН ХМНО ОСОБА_6 реєстровий № 338.

14.01.2010 до договору позики від 26.12.2008 внесені зміни шляхом укладення додаткового договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за № 54, відповідно до умов якої ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 217 400, 00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалася повернути не пізніше 13.01.2011.

14.10.2020 до договору поруки від 26.12.2008 внесені зміни шляхом укладення додаткової угоди, відповідно до умов якої поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 по поверненню боргу відповідно до укладеного нею з кредитором договору позики, посвідченого 26.12.2008 ПН ХМНО Малаховою Г.А. за реєстровим № 4440, в редакції відповідно до додаткової угоди до договору позики, посвідченої 14.01.2010 ПН ХМНО Малаховою Г.І. реєстровий №54, в сумі 217 400, 00 доларів США. Сторони домовилися, що зобов`язання поручителя перед кредитором за виконання боржником зобов`язань з повернення кредиторові позичених в нього коштів обмежуються розміром, що в еквіваленті на національну валюту України гривню по курсу НБУ на дату виконання зобов`язань боржника становитиме не більше як 3 000 000,00 грн.

Відповідно до даних акту приймання передачі грошових коштів на виконання поручителем зобов`язань боржника перед кредитором, підписаний 16.07.2010 між ОСОБА_1 , як кредитором, та ОСОБА_3 , як поручителем, на момент укладення цього Акту, борг ОСОБА_2 , як боржника за договором позики від 26.12.2008 перед кредитором складається із суми позичених, але неповернутих валютних цінностей в натурі та у кількості 203 000,00 доларів США по курсу НБУ 7.9008 грн. за 1 долар США, а також штрафних санкцій з розрахунку 100 000,00 грн. за кожний день прострочення в період з 14.03. по 16.07.2010 (124 дня), тобто 14 003 862,40 грн. ( 203 000,00 доларів США х7,9008 +100 000,00 грн. х124 дня). На виконання умов сторонами договору поруки від 26.12.2008, поручитель передав кредиторові, а кредитор прийняв від поручителя в якості частини боргу боржника в розмірі, на який поручитель поручився за виконання боржником своїх зобов`язань із повернення позики в сумі 3 000 000,00 грн. Поручитель повністю виконав свої зобов`язання за укладеним ним із кредитором договором поруки від 26.12.2008. Кредитор не має жодних претензій грошового характеру до поручителя. У зв`язку з частковим виконанням поручителем забезпечених порукою зобов`язань боржника за договором позики від 28.12.2008, поручитель набув прав кредитора щодо вимог грошового характеру із стягнення з боржника боргу за договором позики від 26.12.2008, у розмірі 3000 000,00 грн., відповідно до положень частини 3 статті 556 ЦК України.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова у справі №638/3123/13-к від 25.09.2014 засуджено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за скоєння злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 та частиною другою статті 355 КК України. ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні визнана потерпілою від злочинів, скоєних вказаними особами щодо привласнення внаслідок шахрайський дій квартири АДРЕСА_1 , що була визначена предметом іпотеки за договором від 26.12.2008 та додатковою угодою від 13.02.2009 до договору іпотеки від 26.12.2008.

В межах розгляду зазначеної кримінальної справи судом встановлено, що у грудні 2008 року ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_2 , яка є власником шестикімнатної квартири у м.Харкові, має намір отримати позику у сумі 80 000,00 доларів США, і усвідомлюючи, що ринкова вартість квартири значно перевищує цю суму, запропонував ОСОБА_7 шляхом реалізації злочинної схеми, заволодіти вищезазначеною квартирою. ОСОБА_1 , маючи злочинні наміри, повідомив позивачу, що готовий дати їй визначену суму під заставу її квартири, з обов`язковим укладенням договору у визначеного ним приватного нотаріуса ОСОБА_6 , з якою мав довірливі відносини. 26.12.2008 в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Малахової Г. І. ОСОБА_2 підписала договір позики на суму 108 800 доларів США, з яких на руки отримала 80 000,00 доларів США, та договір іпотеки, предметом якого була квартира ОСОБА_2 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_8 установчі документи на квартиру та технічний паспорт. При підписанні обумовлених договорів ОСОБА_2 та її чоловік випадково виявили договір комісії з незнайомим їм ОСОБА_7 щодо продажу квартири, зазначили, що такого наміру не мають, ОСОБА_7 не знають. ОСОБА_1 усвідомлюючи, що йому не вдалося отримати договір комісії шляхом приховування від потерпілої факту його підписання, і, не бажаючи відмовлятися від злочинного наміру, повідомив ОСОБА_2 неправдиві відомості про те, що договір комісії є додатковою умовою видачі їй позики, що це формальність, його перестраховка, та пообіцяв не використовувати цей договір комісії. Повіривши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підписала і цей договір. ОСОБА_2 з 2009 року почала виконувати умови договору позики, зокрема, нею було повернуто борг станом на липень 2010 року у розмірі 76 000,00 доларів США. Не чекаючи виконання нею своїх зобов`язань в повному обсязі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали необхідні документи для подальшої реалізації квартири, не отримавши прямої згоди на це ОСОБА_2 , шляхом використання договору комісії, уклали між собою договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого ця квартира вибула з власності потерпілої ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2016, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір комісії, укладений 26.12.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №4447, з моменту укладення цього договору. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 16.07.2010 за реєстровим №2406 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2010, з моменту укладення цього договору. Правова підстава визнання договір недійсними частина 1 статті 230 ЦК України, а саме навмисне введення одну із сторін правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі №640/20492/16-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір позики від 26.12.2008, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І, реєстраційний № 4440. Визнано недійсною додаткову угоду від 13.02.2009 до договору позики від 26.12.2008, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Малаховою Г.І., реєстраційний № 338. Визнано недійсним додатковий договір від 14.01.2010 до договору пози зики від 26.12.2008, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., реєстраційний № 54. Визнати недійсним договір іпотеки від 26.12.2008, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у забезпечення договору позики, про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., реєстраційний №4442. Визнано недійсною додаткову угоду від 13.02.2009 до договору іпотеки від 26.12.2008, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., реєстраційний № 340. Правова підстава визнання договір недійсними частина 1 статті 230 ЦК України, а саме навмисне введення одну із сторін правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.04.2018 у справі № 640/14483/17 визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Правова підстава - існування судового рішення, яке набрало законної сили про визнання недійсним договору комісії та договору купівлі-продажу спірної квартири.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-13667сво21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений законом або договором.

Суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, провадження № 61-11707св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою ( стаття 82 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20) та постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22 зазначено, що порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Щодо первісних позовних вимог суд зазначає наступне.

Предметом первісного позову у даній справі є вимога про застосування відповідно до частини 1 статті 2016 ЦК України наслідків недійсності правочину - договору позики від 26.12.2008 та додаткових угод до нього, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів у розмірі 209 000,00 доларів США, які були переданні за договором позики та не повернуті ОСОБА_2 .

Так, відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В межах розгляду даної справи встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі № 640/20492/16-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір позики від 26.12.2008 та додаткові угоди до нього, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 217 400, 00 доларів США .

Разом з цим, згідно наданих суду документів вбачається, що 16.07.2010, ОСОБА_9 , як поручителем за вищеозначеним договором позики від 26.12.2008, на виконання умов договору поруки від 26.12.2008, передано ОСОБА_1 , як кредитору борг ОСОБА_2 в сумі 3 000 000,00 грн., що станом на день передання боргу відповідно до офіційного курсу НБУ складав еквівалент 379 708,38 доларів США (3 000 000,00 грн.: х 7,9008).

При цьому, станом на 16.07.2010 борг ОСОБА_2 , як боржника за договором позики від 26.12.2008 перед кредитором складався із суми позичених, але неповернутих валютних цінностей у сумі 203 000,00 доларів США по курсу НБУ 7.9008 грн. за 1 долар США., а також штрафних санкцій у розмірі 14 003 862,40 грн.

Зазначені судом факти підтверджується даними акту приймання передачі грошових коштів на виконання поручителем зобов`язань боржника перед кредитором, підписаний 16.07.2010 між ОСОБА_1 , як кредитором, та ОСОБА_3 , як поручителем, які не спростовані сторонами у справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на день розгляду даної справи грошові кошти, які фактично були передані ОСОБА_1 у позику ОСОБА_2 за недійсним договором позики від 26.12.2008 та додаткових угод до нього, в повному обсязі повернуті ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволені первісних позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Предметом зустрічного позову є вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь, відповідно до вимог частини 2 статі 230 ЦК України, подвійної суми за недійсним правочином у розмірі 152 000,00 доларів США (76 000,00 х2), яка була сплачена ОСОБА_2 на виконання умов договору позики від 26.12.2008 та 530 3260,00 грн. ( 2651630,00 х2), які були ОСОБА_3 передані ОСОБА_1 на виконання умов договору поруки від 26.12.2008, у якості погашення боргу ОСОБА_2 за договором позики від 26.12.2008, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 набув прав кредитора щодо вимог грошового характеру зі стягнення з ОСОБА_2 , як боржника на зазначену суму.

Так, відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину (частина 2 статті 230 ЦК України).

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як вище зазначалося, 26.12.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, та надалі додаткові угоди до нього, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 217 400, 00 доларів США строком до 13.01.2011.

Цього ж дня, 26.12.2008 між ОСОБА_1 , як кредитором та ОСОБА_3 , як поручителем, укладено договір поруки та надалі додаткові угоди до нього, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 по поверненню боргу відповідно до укладеного нею з кредитором договору позики від 26.12.2008 в сумі 217 400, 00 доларів США. Сторони домовилися, що зобов`язання поручителя перед кредитором за виконання боржником зобов`язань з повернення кредиторові позичених в нього коштів обмежуються розміром, що в еквіваленті на національну валюту України гривню по курсу НБУ на дату виконання зобов`язань боржника становитиме не більше як 3 000 000,00 грн.

Надалі, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 у справі № 640/20492/16-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір позики від 26.12.2008 та додаткові угоди до нього, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Правова підстава визнання договір недійсними частина 1 статті 230 ЦК України, а саме навмисне введення одну із сторін правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що на виконання зобов`язань договору позики ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 частину позики в розмірі 76 000,00 доларів США. Також, на виконання умов договору поруки, 16.07.2010, ОСОБА_9 передано ОСОБА_1 борг ОСОБА_2 в сумі 3 000 000,00 грн., що станом на день передання боргу та відповідно до офіційного курсу НБУ складав еквівалент 379 708,38 доларів США (3 000 000,00 грн.: х 7,9008), що перевищував поточну заборгованості за договором позики від 26.12.2008, яка складалася без нарахованих штрафних санкцій в розмірі 203 000,00 доларів США.

В межах розгляду даної справи не встановлено, що ОСОБА_2 понесла будь-які збитки за недійсним договором, в тому числі, сплату відсотків за користування позикою , штрафних санкцій, збитків за договором, а також стягнення з неї ОСОБА_9 , як кредитором боргу, який був сплачений останнім ОСОБА_1 на виконання умов договори поруки від 26.12.2008.

При цьому, суд зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , яка була передана ОСОБА_2 в іпотеку ОСОБА_10 , в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26.12.2008 та надалі реалізована на підставі недійсного договору-купівлі продажу від 16.07.2010, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повернута у власність ОСОБА_2 рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.04.2018 у справі №640/14483/17.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не доведено в межах розгляду даної справи завдання їй збитків ОСОБА_11 , в розумінні статті 22 ЦК України, зокрема втрати, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у зв`язку із вчиненням недійсного договору, які підлягають стягненню відповідно до частини 2 статті 230 ЦК України.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених відповідачем за зустрічним позовом, не вирішувалось.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про відмову у задоволені як первісного, так і зустрічного позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81,89, 141, 259, 263, 264-265, 280-284, 289, 351, 352, 354,355 ЦПК України суд,-,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http:// www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

представник позивача за первісним позовом: ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 21.11.2023.

Суддя - С.М. Лисиченко