У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2779/23

Провадження № 2-з/348/13/23

20 листопада 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

20.11.2023 до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви заявникомдо ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Галян Галина Михайлівна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем. Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну длянку; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії зі спірною земельною ділянкою, а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки. В обгрунтування заяви наводить таке. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 у справі №348/2382/17 суд визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ №023116 від 26 червня 2001 року та скасував його, а також визнав недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114 та зобов`язав ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно з нформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25.05.2021, після ухвалення рішення Верховним Судом, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0114, була відчужена на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 . Заявник вважає, що дана земельна ділянка може бути повторно відчужена на користь третіх осіб до вирішення спору судом, тому виникає необхідність у забезпеченні позову.

Дослідивши матеріали заяви, письмові пояснення, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що суд має пересвідчитися, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Судом встановлено, що суд: визнав недійсним та скасував державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26 червня 2001 року, виданий на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; визнав недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0114, площею 0,15 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 від 5 жовтня 2017 року; зобов`язав усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою площею 0,13 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та приведення у попередній стан за цільовим призначенням. У ході судового розгляду суд встановив, що спірна земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_3 незаконно, на підставі підроблених документів. Це рішення набрало законної сили. Після цього, 25.05.2021 вібувся перехід права власності на вказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2021 до ОСОБА_2 . Внаслідок цього, позивач знову змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Аналізуючи наведені заявником обставини, суд доходить висновку, що існує ризик подальшого відчуження спірної земельної ділянки, що перешкоджатиме заявнику захистити свої права в суді та зробить неможливим виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь заявника.

Враховуючи предмет спору та беручи до уваги співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, вважаю, що заяву слід задовольнити частково, а саме шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0114 площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1 . При цьому, ризику щодо заподіяння шкоди інтересам інших осіб у зв`язку із вжиттям такого заходу забезпечення як арешт майна, на момент розгляду заяви, не встановлено.

Що стосується вимог щодо заборони ОСОБА_2 та суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, що виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які дії з вказаним майном, то в цій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки накладення арешту на спірну земельну ділянку є ефективним способом забезпечення позову.

Підстав для обов`язкового вжиття заходів зустрічного забезпечення не встановлено.

Враховуючи наведене, заяву слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0114, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1 .

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви у встановлений строк.

Заявник (позивач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа (відповідач): ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна, місцезнаходження: площа Старий Ринок, 10/1, м. Коломия, Івано-Франківська область.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Матолич В.В.