Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5258/22 Головуючий у 1-й інст. Кобут В.В.
Категорія 8 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в м.Житомирі цивільну справу №274/5258/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, встановлення порядку користування земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Корбута В.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила виділити їй в натурі частину житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - приміщення: 1-1 площею 3,1 кв.м, 1-2 площею 13,7 кв.м, 1-3 площею 14,1 кв.м, 1-6 площею 8,8 кв.м, 1-7 площею 10,5 кв.м, 1-8 площею 0,9 кв.м, 1-9 площею 6,2 кв.м, 1-10 площею 1,3 кв.м, 1-11 площею 1,4 кв.м, 1-14 площею 21,0 кв.м., ганок літ. №3, сарай літ.Б-1, гараж літ. Г-1, колодязь №1; припинити право спільної часткової власності позивача на житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування земельною ділянкою, виділеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до плану розподілу земельної ділянки, виготовленого підприємством «Експрес-Сервіс».

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року заяву представника відповідача задоволено та зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №274/1036/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним пункту договору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження є помилковими. Вказує, що звертаючись до суду із позовом про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, сторона позивача виходила із того, що позивачу та відповідачам на праві власності належать ідеальні частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Ідеальна частка у праві власності на спільне майно є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Оспорювання в інший справі частини правочину (договору дарування), який стосується визначення приміщень є способом зловживання іншою стороною своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, оскільки результат розгляду справи №274/1036/23 ніяк чином не вплине на правовідносини у даній справі.

Звертає також увагу суду, що зазначення у договорі дарування конкретних приміщень стосується правомочностей співвласників на володіння та користування приміщеннями спільного будинку, однак ніяк не стосується права співвласника розпоряджатися цими приміщеннями. Так, поділ будинку, який належить позивачу та відповідачам, на ідеальні частки було встановлено при укладенні договору дарування від 07.04.1987 року, коли власник будинку - ОСОБА_6 подарував 27/100 частин цього будинку ОСОБА_7 . При цьому у договорі було визначено конкретні приміщення, які перейшли в користування обдаровуваному (приміщення 1-4,1-5), що відповідало приписам статті 118 чинного на той час Цивільного кодексу УРСР. Відповідно у користуванні ОСОБА_6 залишились усі інші приміщення будинку, які складали в сукупності 73/100 ідеальних частин. Дані приміщення в подальшому перейшли в користування спадкоємця ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , а згодом у користування позивачки (після укладення договору дарування з останньою). Таким чином, зазначення у договорі дарування від 01.08.2019 року, укладеному ОСОБА_5 та позивачем конкретних приміщень не породило у останньої права власності на ці приміщення. Вищевказані доводи узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у справі №635/9400/14-ц.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так у даній справі № 274/5258/22 позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, а саме: приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14, ганок літ. №3, сарай літ.Б-1, гараж літ.Г-1, колодязь №1, припинення права спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що є власником 73/100 ід. частин вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 01.08.2019 укладеного між ОСОБА_5 та нею, а відповідачі є власниками інших 27/100 ід. частин будинку. Порядок користування вказаною земельною ділянкою співвласниками будинку не встановлювався. Укладення договору про поділ домоволодіння не відбулося у зв`язку із недосягненням сторонами домовленості щодо подальшого користування земельною ділянкою, яка була виділена для будівництва і обслуговування будинку.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним пункту 1 договору дарування від 01.08.2019, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в частині визначення приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-14, які переходять обдарованому (цивільна справа № 274/1036/23). У зв`язку з чим адвокат відповідача клопотав про зупинення розгляду справи № 274/5258/21 до набрання законної сили рішення у справі № 274/1036/23.

Так, зупиняючи провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 274/1036/23, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про визнання недійсним пункту 1 Договору дарування від 01.08.20109 стосується підстав заявлених у даній справі та умов від яких залежить можливість її розгляду.

Колегія суду не погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

Частиною першої статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом шостим частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинене, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення (постанова Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 357/9195/18 ).

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно ураховувати, що відповідно до пункту шостого частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти ), які є предметом судового розгляду.

Так постановляючи 28 лютого 2023 року оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Районний суд в порушення вимог п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у цій справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним пункту договору дарування виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги та можливість виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Зазначення у договорі дарування конкретних приміщень стосується правомочностей співвласників на володіння та користування приміщеннями спільного будинку, а не прав співвласників розпоряджатися вказаними приміщеннями.

Отже колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наявність у провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області цивільної справи №74/1036/23 не є підставою, за якою провадження у цій справі підлягає зупиненню, оскільки наявні у даній справі докази цілком дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Слід також зазначити, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Питання про розумність строку провадження в справі вирішується з урахуванням права особи на справедливий суд у контексті положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, з урахуванням дійсних обставин справи, критеріїв складності справи, поведінки заявника та компетентних органів, а також важливості предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції» та ін.).

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу у цій справі про зупинення провадження без обґрунтованих та законних підстав, що призвело не тільки до постановлення незаконного судового рішення, а також до тривалого невирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин оскаржувана ухвала про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді