П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 752/8728/22

Провадження: № 22-ц/824/10813/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника в порядку спадкування за законом та скасування державної реєстрації,

у с т а н о в и в:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні її права на спадкування за законом шляхом визнання за спадкоємцем усіх належних спадкодавцеві, як забудовнику, прав та обов`язків, які входять до складу спадщини, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використанні у процесі будівництва; скасування запису про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 у розділі відомості в частині загальної площі - 1386,4 кв.м., житлова площа - 559,1 кв.м.

Одночасно було подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що на день відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , йому належали права та обов`язки забудовника 1/2 частини реконструйованого житлового будинку АДРЕСА_1 , які входять до складу спадщини.

Об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем, не був прийнятий в експлуатацію, право власності не було за ним зареєстроване, до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику, права та обов`язки, в тому числі право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва.

Зважаючи на викладене, до ОСОБА_1 , як спадкоємиці, мають перейти вказані майнові права, а вона, в свою чергу, для набуття права власності у встановленому законодавством порядку, повинна здійснити дії, необхідні для набуття права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, визначене право власності за ОСОБА_2 згідно договору купівлі продажу від 23.09.2002 року на будинок нежитловою площею 132,4 кв.м., житловою площею 88,50 кв.м., з такими господарчими та побутовими будівлями та спорудами: сарай (2 поверхи) під літерою «Б», басейн під літерою «В» та інші споруди, яких на дату винесення рішення суду не було в натурі.

Проте, з огляду на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна в частині - актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_5 право власності зареєстровано на 1386,4 кв. м. загальної площі, 559,1 кв.м житлової площі, що на думку позивача, є незаконним та перешкоджає їй, як єдиному спадкоємцю після смерті батька - ОСОБА_4 , реалізувати право на отримання спадщини за законом.

Вважає, що без достатніх на те правових підстав, право власності за ОСОБА_2 збільшено майже в 7 разів, що є привласненням чужого майна, яким він може розпорядитися в будь-який час на власний розсуд, оскільки він користується на даний час придатним та в повній мірі обладнаним побутовою технікою будинком, із створеними умовами для проживання в даному житловому будинку внаслідок проведеної реконструкції.

За викладених обставин, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 1386,4 кв. м. та встановлення заборони відповідачу - ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, спрямовані на розтрату, відчуження, приховування, підміну майна, яким обладнаний житловий будинок загальною площею 1386,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що за наслідками несумлінних дій відповідача, в державному реєстрі здійснено запис про право власності на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 1386,4 кв.м., що було здійснено не на підставі введення його в експлуатацію. При цьому, площа будинку була приведена до вищезазначених розмірів саме за рахунок будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних для проведення реконструкції будинку, які відповідно є власністю забудовника, щодо якої виник спір між сторонами.

Зауважує, що відповідач користується, володіє, розпоряджається благами будинку, які створені за рахунок вказаних будівельних матеріалів, а тому не застосування заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Вважає, що суд першої інстанції не дослідив заявлені позовні вимоги та підстави позову, що призвело до хибного висновку про не співмірність предмету позову запропонованих заходів його забезпечення.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Вареник А.М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Адвокати Тетерський В.Ю. та Шмарьова Т.О. в інтересах ОСОБА_2 заперечили проти апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спосіб забезпечення позову, заявлений стороною позивача, не відповідає характеру спірних відносин та не є співмірним предмету спору.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та ураховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі,задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також, слід відмітити, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову,суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року в справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В той же час, питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 при подачі позову заявлено дві вимоги немайнового характеру, у відповідності до яких було сплачено судовий збір.

Колегія суддів зазначає, що такі заходи забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно та заборона відчуження, приховування та підміни майна, яким обладнане таке нерухоме майно не узгоджується з предметом та підставами позову, оскільки позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування майна, в тому числі будинку АДРЕСА_1 та його обладнання, на користь позивача, тобто, не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на нього та заборони відчуження його обладнання.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для вжиття визначених заходів забезпечення позову.

Окрім того, в порушення п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України, в поданій заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга адвоката ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова