"20" листопада 2023 р.
Справа №150/447/23
Провадження №2/150/181/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Кушнір Б.Б., за участі секретаря Франюк Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі виконавчого листа, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області 03.09.2018 у справі №150/417/18, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти для утриманої малолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 02.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття, відкрито виконавче провадження. Однак, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по сплаті аліментів, вищезазначене рішення суду не виконує, у зв`язку з чим допустив заборгованість по виплаті аліментів. За розрахунками позивача, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року включно в загальній сумі 72362,68 гривень. Проте, згідно ч.1 ст.196 СК України, загальна сума пені не повинна перевищувати 100 відсотків заборгованості, тому позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на її користь пеню в розмірі його заборгованості по аліментах, а саме в сумі 29302,29 гривень.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 07.09.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2492/23), відповідно до якого відповідач частково визнав позовні вимоги в розмірі 19876,95гривень, в решті позовних вимог просить відмовити. У вказаному відзиві відповідач визнає наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 19876,95грн, на підтвердження чого долучив до відзиву розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.09.2022 по 27.09.2023.

Позивач у відповіді на відзив (вх.№2526/23-ВХ від 05.10.2023) позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити в обсязі, заявленому до стягнення.

Також подала заяву про відкладення розгляду справи з метою отримання від державного виконавця дійсний розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №57333786 (боржник ОСОБА_2 ).

17.10.2023 позивач подала заяву (вх.№ 26/17/23), якою просила долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, сформований станом на 24.08.2023 року.

У зв`язку із наявністю в матеріалах справи розрахунків по заборгованості зі сплати алмінтів з відмінними у визначенні розміру заборгованості сумами станом на 31.07.2023 року, позивачем подано клопотання про витребування від Липовецького ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №57333786, боржник ОСОБА_2 за період з 01.04.2022 по 31.07.2023, яке задоволено ухвалою суду від 23.10.2023 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 31.07.2023 року.

На виконання вимог ухвали суду, 10.11.2023 на адресу суду від Липовецького ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області надійшов розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №57333786, боржник ОСОБА_2 за період з квітня 2022 по липень 2023 (вх№2847/23).

Позивач в судове засідання 20.11.2023 року не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в межах заявленої ціни позову та просить позов задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання 20.11.2023 не з`явився, натомість, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 (вх.№2562/23), якою просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає частково та просить взяти до уваги розрахунок від 09.10.2023 та додатки до нього.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні при ній докази встановив наступне.

Позивач та відповідач з 15.09.2013 по 29.10.2018 перебували у шлюбних відносинах, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.09.2013 року та рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року у справі №150/451/18.

Під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.08.2015 року виконкомом Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №9. У вказаному свідоцтві батьком дитини записаний ОСОБА_2 .

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 липня 2018 року у справі №150/417/18, яке набрало законної сили 28.08.2018 року, присуджено до стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти для утриманої малолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 02.07.2018 і до досягнення дитиною повноліття, відкрито виконавче провадження.

03.09.2018 року на виконання даного рішення Чернівецьким районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого 07.11.2023 начальником Липовецького ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Т.Ковалінською, борг боржника ОСОБА_2 у ВП №57333786 за період з квітня 2022 по липень 2023 становить 29302,29гривень.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів…Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Верховний Суд звертає увагу, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постанові від 10.02.2021 у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Відтак, розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів за 2022 рік (з квітня по грудень включно) обрахована позивачем в розмірі 57351,44гривень, розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів за 2023 рік (з січня по липень включно) обрахована позивачем в розмірі 15011,24гривень. Всього 72362,68гривень.

Судом перевірено правильність обрахування пені позивачем, відтак, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів, що визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць), складає 72362,68гривень.

Поряд із цим, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СКУ, відповідно до якої загальний розмір пені не може становити більше 100% заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені, що відповідає загальній сумі заборгованості зі сплати аліментів, що становить 29302,29гривень.

Так, судом було досліджено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, наданий на виконання вимог ухвали суду Липовецьким ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області у ВП №57333786, боржник ОСОБА_2 за період з квітня 2022 по липень 2023, відповідно до якого станом на 31 липня 2023 року сума боргу становила 29302,29 гривень. З даного розрахунку вбачається, що протягом вказаного періоду вісім місяців відповідачем не було здійснено жодної оплати на виконання рішення суду, в інших місяцях сплата призначеної суми аліментів проводилась частково.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що він є фізично здоровий, має на утриманні інших неповнолітніх, малолітніх дітей, окрім ОСОБА_3 , чи непрацездатних батьків.

Відсутність постійного місця працевлаштування відповідача та наявність тимчасових заробітків суд не вважає поважною причиною неможливості сплати аліментів на рахунок позивача.

При цьому суд зазначає, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей за рішенням суду, тому він повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб доньки, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до висновку, що позивачем надано суду докази існування заборгованості відповідача перед нею за період з 01 квітня 2022 по 31 липня 2023 року у розмірі 29302,29грн., що підтверджена розрахунком заборгованості по аліментам за період з квітня 2022 по липень 2023 включно, наданим Липовецьким ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області, а відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованості по аліментам не існує або що вона виникла не з його вини, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 29302,29 гривень.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10 11, 12, 18, 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч. 4 ст. 268, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 8, 141, 179, 180, 181, 189, 196 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 29302 (двадцять дев`ять тисяч триста дві) гривень 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 копійок.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Б.Б. Кушнір