Провадження № 2/761/8462/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань Путря Д.В.

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в заочному порядку в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якої просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрований також відповідач, який не проживає у ній, виїхав за межі України понад три роки тому, особистих речей відповідача у квартирі немає.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 11.07.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 06.09.2023 р витребувано в Головному центрі обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України відомостей про перетин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, кордону України за період з 01.01.2017 року по 29.06.2023 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подав. В матеріалах справи міститься заява, в якій відповідач просить розглянути справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позову.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2011 р. Право власності на квартиру зареєстровано 17.11.2011 р.., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2023 р.

Згідно довідки Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.07.2023 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 з 12.08.2017 р.

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 06.09.2023 р. останній запис про перетин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , держаного кордону України є 29.07.2021 р. в напрямку «Виїзд».

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ст. 206 ч. ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , а дозвіл на проживання зареєстрованого в цій квартирі відповідача позивач не надає, відповідач з 29.07.2021 р. перебуває за межами України, не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, потрібно визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 280, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення виготовлено 20.11.2023 р.

Суддя: Андрій Осаулов