Справа № 347/1559/23
Провадження № 22-ц/4808/1336/23
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 15 вересня 2023 року під головуванням судді Крилюк М.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» подано позов доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 04.02.2020. ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 47 000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 договору, згідно якого ОСОБА_1 при укладанні цього договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 має заборгованість у розмірі 62 881,97 грн, а саме: 51 186,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 695,90 грн - заборгованість за простроченими відсотками. В добровільному порядку відповідачка борг не погасила.

Позивач просив стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість.

Рішенням Косівського районного суду від 15 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг в AT КБ «ПриватБанк» 04.02.2020 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідачка погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Сторони також погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки.

Згідно довідки про видані кредитні картки відповідачу 04.02.2020 була видана кредитна карта «Універсальна».

Відповідачка 09.04.2021 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Отже, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Позивачем надано належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідачки є правомірним.

Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачкою заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Докази належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відсутні.

Щодо узгодження сторонами Умов та Правил з приводу оплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, то позивачем доведено, що відповідачка користувався кредитними коштами та здійснювала погашення за наданим кредитом. Проте, позичальник зобов`язаний сплачувати не лише тіло кредиту, а й проценти за користування кредитними коштами.

Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідачки права на користування коштами банку без сплати відсотків. Факт сплати відповідачкою платежів на погашення відсотків не спростований.

Відповідачка не оспорила в судовому порядку жодної операції, здійсненої по рахунку.

Установивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав вважати, що кошти які відповідачка вносила на рахунок платіжних карток слід вважати поверненням саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідачка цього не заперечила, а своїми діями підтвердила сплату відсотків за користування коштами банку.

До моменту повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

В архівах банку не виявлено звернень відповідачки з дорученням про постановлення карти в стоп-лист платіжної системи або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів.

До банку 12.01.2022 надійшло платіжне доручення від клієнта про переказ коштів зі своєї картки. Переказ коштів був здійснений шляхом його створення в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Ініціатором переказу був власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг. Вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією Клієнта. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації відповідачки.

Також відповідачкою не надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено банк про втрату або крадіжку карти чи ПІНу, інформації щодо незаконного використання картки. Згідно матеріалів справи відповідачкою не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання кредитних коштів. Тому в цьому випадку відповідальність за операції несе тільки відповідачка.

До повідомлення банку про постановку карти в стоп-лист платіжної системи способом, обумовленим договором, відповідальність за ініційовані операції несе держатель карти.

Апелянт вважає, що суд безпідставно вважав, що відповідачка вжила необхідних заходів у випадку крадіжки картки та фінансового номеру телефону і своєчасно повідомила банк та правоохоронні органи про факт викрадення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, а прийняте судове рішення є таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Не погоджується із доводами апеляційної скарги та зазначає, що вона не отримувала та не використовувала грошових коштів банку, фактично не була споживачем кредитних коштів, не порушувала умов договору. Кредитний ліміт, який ще від 06.02.2020 по картці «Універсальна» дорівнював нулю був змінений без її згоди в один день. Вона ніколи не отримувала кредитних банківських коштів, не була споживачем кредитних послуг, не використовувала і не перераховувала кредитні кошти банку стороннім особам та не знімала готівки.

Зазначає, що рішення суду прийнято з урахуванням, поданих нею доказів.

Необґрунтованим є посилання позивача на всі узгоджені умови кредитного договору банку з клієнтом. Оскільки 12.01.2022 безпідставно збільшено кредитний ліміт за її карткою «Універсальна», коли первинно кредитний ліміт 04.02.2020 був встановлений у розмірі 1000 грн і зменшений 06.02.2020 до 0 грн та був беззмінний.

Банком жодним чином не повідомлялося їй про зміну кредитного ліміту. Це позбавило її права самостійного зменшення кредитного ліміту як споживача банківських послуг через відповідний застосунок.

Позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт у розмірі 47 000 грн, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вважає, що її твердження не спростовано позивачем, ні в суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі наводить аргумент про те, що в архівах банку не виявлено звернень відповідачки з дорученням про постановку картки в стоп-лист платіжної системи або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів.

Таке твердження не підтверджено жодним належно поданим доказом позивача і є голослівним. Матеріалами цивільної справи та кримінального провадження підтверджено, що зміна кредитного ліміту до максимального відбулася 12.01.2022 і тоді ж здійснено перерахунок коштів з її карткового рахунку на рахунки трьох осіб. Всі незаконні дії відбулися 12.01.2022 в незначний проміжок часу, тому вимоги про блокування картки до моменту зняття готівки вона об`єктивно не могла подавати.

При виявленні факту незаконного зняття коштів вона одразу телефонувала на гарячу лінію банку. Також вона перебувала в Косівському відділенні банку та отримувала виписку з карткового рахунку. В подальшому писала численні письмові звернення до банку та в правоохоронні органи.

Позивач не надав жодних доказів вчинення нею дій чи бездіяльності які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Позивачем не доведено позовних вимог і не надано належних і допустимих доказів, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла в доступі до власного карткового рахунку, змінювала кредитний ліміт 12.01.2022, повідомляла пін-коди.

За таких обставин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 04.02.2020 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, звернулася до позивача та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11-12).

Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» 04.02.2020 відповідачці видано кредитну картку «Універсальна», що підтверджується довідкою банку (а.с. 10).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої ОСОБА_1 банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000 гривень, який 06.02.2022 був зменшений до 0,00 грн, а 12.01.2022 збільшений до 47 000 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася щодо викрадення грошових коштів з її карткового рахунку з письмовими заявами у АТ КБ «ПриватБанк» та до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про вчинення злочину, а також у кіберполіцію в Івано-Франківської області, ГУ НП в Івано-Франківській області, органи прокуратури, що стверджується відповідями на її звернення (а.с.64-70).

Згідно витягу Косівським РВП ГУНП в Івано-Франківській за заявою ОСОБА_1 було розпочато кримінальне провадження за № 0000039 та досудове розслідування за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.59). Постановою старшого дізнавача від 19.04.2022 ОСОБА_1 визнано потерпілою і залучено як потерпілу у цьому кримінальному провадженні (а.с.60).

Під час досудового розслідування кримінального провадження з`ясувалося, що з кредитної картки ОСОБА_1 незаконно здійснювалися перерахунки коштів на різні карткові рахунки інших банків, а саме на карткові рахунки клієнтів «Моно банк», «А Банк», що підтверджується копією рапорту від 27.04.2022 (а.с.71).

Косівським РВП ГУНП 08.06.2023 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з запитом про отримання інформації по банківській картці та банкомату через який здійснювалося зняття коштів (а.с.73).

У відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 09.06.2022 вказано, що банкомат з якого відбулося зняття готівки 12.01.2022 знаходиться в м. Суми, по вул. Металургів, буд. 13, у відділенні банку (а.с.74).

Косівською окружною прокуратурою Івано-Франківської області 30.06.2022 у кримінальному провадженні № 0000039 визначено підслідність за СД Сумського районного управління поліції ГУНП у Сумській області, що підтверджується повідомленням від 06.07.2022 за № 453/108/02/33-2022 (а.с.65).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, якими би спростовувалися доводи відповідачки щодо незаконного списання кредитних коштів з її рахунку. В свою чергу ОСОБА_1 здійснила всі необхідні дії для належного повідомлення банку про незаконне здійснення перерахунку кредитних коштів з її рахунку та належним чином повідомила банк та правоохоронні органи про факт незаконного заволодіння кредитними коштами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним та обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що відповідачкою не надано доказів про своєчасне повідомлення нею банку про втрату або крадіжку карти чи ПІНу, інформації щодо незаконного використання картки та не вжито заходів щодо запобігання втрати картки чи розкрадання коштів і в цьому випадку відповідальність за операції по картці несе тільки відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчасно після виявлення списання поза її волею коштів з карткового рахунку, зверталася щодо викрадення цих грошових коштів з письмовими заявами у АТ КБ «ПриватБанк», до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про вчинення злочину, а також у кіберполіцію в Івано-Франківської області, ГУ НП в Івано-Франківській області, органи прокуратури. Такі дії відповідачки вказують на те, що нею вживалися необхідні заходи на усунення несприятливих для сторін наслідків і своєчасно повідомлено банк про викрадення коштів.

Крім того, відповідачка вказувала на відсутність будь-яких повідомлень від банку про зміну кредитного ліміту, користування її кредитною карткою чи зняття кредитних коштів, а банком не надано інформації про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо здійснення операцій по її кредитній картці.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема зняття коштів.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тому інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Луганська