Номер провадження: 22-ц/813/970/23
Справа № 509/629/21
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №509/629/21 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року у складі судді Панасенка Є.М., -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 , звернувшись 10 лютого 2021 року до суду з вищеназваною заявою, вказав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровакан Вірменії, у жовтні 1980 року його мати ОСОБА_2 разом з ним переїхала на постійне місце проживання в Україну, поселилися в с. Нерубайське Одеської області, де вони прожили до 1 липня 1992 року, після повернулися до Вірменії. Наразі ОСОБА_1 має намір переїхати на постійне місце проживання в Україну та бажає набути громадянство України за територіальним походженням, на підтвердження чого необхідно надати документи, які підтверджують той факт, що заявник постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року. Заявник ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання на території України з 15 жовтня 1980 року по 1 липня 1992 року і станом на 24 серпня 1991 року (а.с.3-4).

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.18).

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області заяву не визнано, зазначено, що наявний спір про право, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження, тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду (а.с.22-30).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено частково; встановлено факт проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15 жовтня 1980 року по 30 липня 1984 року; в задоволенні іншої частини вимог відмовлено (а.с.39-42).

Висновок суду мотивовано тим, що докази у справі підтверджують проживання ОСОБА_1 на території України з 15 жовтня 1980 року по 30 липня 1984 року, доказів на підтвердження факту проживання на території України у період після 31 липня 1984 року по 1 липня 1992 року, в тому числі й станом на 24 серпня 1991 року, не надано. Суд вказав, що справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження, спір про право відсутній, тому доводи заінтересованої особи щодо залишення заяви без розгляду безпідставні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення суду.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви (а.с.44-53).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Заявник не звертався до органів ДМС України з заявою для набуття громадянства України чи отримання дозволу на імміграцію, тому звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. З урахуванням пункту 4 розділу 1 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом президента України про «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, тому виникає необхідність встановлення статусу заявника та його легального перебування на території України. Заявник не надав до суду доказів свого легального перебування на території України. Набуття громадянства особами, які проживали на території України до 24 серпня 1991 року чітко встановлено законодавством, даного порядку слід дотримуватися. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України ніяк не впливає на рішення про прийняття до громадянства України.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кіровакан Вірменської РСР, що підтверджено Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Кіроваканським міським відділом РАЦС (а.с.8).

Батьками ОСОБА_1 є батько ОСОБА_3 (вірменин), мати ОСОБА_2 (вірменка) (а.с.8).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має паспорт громадянки Республіки Вірменія, виданий 9 червня 2014 року, строком дії до 9 червня 2024 року (а.с.9-10).

ОСОБА_1 має паспорт громадянина Республіки Вірменія, виданий 13 березня 2020 року, строком дії до 13 березня 2030 року, має зареєстроване з 6 квітня 2007 року місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.5, 6).

Згідно Довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 22 вересня 2020 року №3053 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Кіровакан Вірменської РСР, був зареєстрований та постійно проживав з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_2 з 15 жовтня 1980 року по 30 липня 1984 року, вибув у Вірменію (а.с.11).

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 вказує, що встановлення зазначеного ним факту необхідно для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» громадянство України за територіальним походженням набувається особами, які самі чи хоча б один з їх батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про громадянство України» за клопотанням до громадянства України можуть бути прийняті особи, які протягом останніх п`яти років безперервно проживали на території України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звертався до органів ДМС України з заявою про набуття громадянства України.

Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року входить до переліку документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України.

Отже, судове рішення про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, має значення лише при встановленні, оформленні та перевірці належності ОСОБА_1 до громадянства України у разі подання ним до органів ДМС України заяви про встановлення належності до громадянства України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звертався до органів ДМС України з заявою про встановлення належності до громадянства України.

Згідно статті 3 Закону України «Про громадянство», яка визначає належність до громадянства України, громадянами України, зокрема, є:

1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зокрема, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 10 розділу П Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлено, що для встановлення відповідності до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт її проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника-громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

ОСОБА_1 , 1976 року народження, у 1991 мав неповнолітній вік.

Отже, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року входить до переліку документів, які підлягають поданню до органів ДМС України у разі звернення з заявою про встановлення належності до громадянства України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звернувся до органів ДМС України з заявою про встановлення належності його до громадянства України, що саме в порядку такого звернення йому серед переліку документів до заяви необхідно додати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання його в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Інші підстави набуття громадянства України для ОСОБА_1 не передбачають подання органам ДМС України судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Щодо суті вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні докази проживання ОСОБА_1 як особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року. ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, отже погодився з висновком суду в тій частині, що його проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року є недоведеним.

Що ж до висновку суду в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 15 жовтня 1980 року по 30 липня 1984 року, то даний висновок не має жодного правого значення у питанні громадянства, оскільки документом, що підлягає поданню органам ДМС України при зверненні ОСОБА_1 з заявою про встановлення належності до громадянства України є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до положень статті 318 ЦПК України заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна містити зазначення того, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Факт постійного проживання на території України, який ОСОБА_1 просить встановити судовим рішенням, має на меті громадянство України.

Оскільки для громадянства України, а саме для підтвердження належності особи до громадянства України, має правове значення лише факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, то встановлення постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року як факту, що має юридичне значення, метою громадянства України не охоплюється.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав встановлювати у даній справі, що має на меті громадянство заявника, судовим рішенням факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 15 жовтня 1980 року по 30 липня 1984 року, оскільки даний факт не охоплюється метою громадянства України та, відповідно, не має ніякого правового значення для громадянства України. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в частині вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 15 жовтня 1980 року по 1 липня 1992 року.

Щодо частини вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, рішення суду першої інстанції в цій частині вимог (суд зазначив «У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити») підлягає зміні із зазначенням в резолютивній частині правильного найменування вимоги, як того вимагає законодавство, що регулює питання громадянства України, а саме із зазначення про відмову у встановленні факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Понесені та документально підтверджені витрати ГУ ДМС України в Одеській області на сплату за подання апеляційної скарги на рішення суду судового збору в сумі 630,60 грн. підлягають стягненню з заявника ОСОБА_1 .

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2021 року, призначалась до розгляду на 21 квітня 2022 року, 23 березня 2023 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток/повідомлень розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; на 23 березня 2023 року учасники справи повідомлені завчасно, заявник повідомлений в особі діючого по довіреності представника, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 23 березня 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2, ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 з 15 жовтня 1980 року по 01 липня 1992 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 з 15 жовтня 1980 року по 01 липня 1992 року - відмовити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Овідіопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року - змінити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 за станом на 24 серпня 1991 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги 630 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра