Справа №752/6291/22
Провадження № 2/293/258/2023
УХВАЛА

16 листопада 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик В.М.

представника позивача Пулинця Б.А., ордер серії ВМ № 1029048 від 30.05.2023 (в режимі відеоконференції)

відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

про визначення місця проживання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

13.06.2022 ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком за змістом якого просить:

визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 21.07.2022 задоволено клопотання ОСОБА_1 та передано справу на розгляд за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області.

Вказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2023 справа № 752/6291/22 надійшла в провадження судді Проценко Л.Й.

Ухвалою суду від 31.05.2023 задоволено заяву представника відповідача адвоката Пулинця Б.А. про відвід судді Проценко Л.Й.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023, матеріали цивільного провадження № 752/6291/22 передано для розгляду судді Лось Л.В.

Ухвалою від 16.06.2023 суд залишив позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району в місті Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком без руху та надав позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою від 27.06.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі призначено на 16.11.2023.

16.11.2023 на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича надійшла заява про відвід судді.

Мотивуючи подану заяву представник позивача зазначає, що вказаний склад суду проводив розгляд справи між тими самими сторонами щодо стянення аліментів та ухвалив рішення на користь відповідача ОСОБА_1 , не врахувавши обставин справи щодо доходу позивача. Таким чином вважає що у цього складу суду вже склалось бачення вирішення справи по суті на користь відповідача до виходу в нарадчу кімнату. Вказані обставини вважажє такими, що викликають сумнів в об"єктивності суду.

У судовому засіданні від 16.11.2023 представник позивача підтримав подану ним заяву про відвід судді, просив її задовольнити, оскільки у нього та його довірителя є сумніви в об`єкивності прийняття законного рішення цим складом суду, зважаючи на ухвалене попереднє рішення не на користь його клієнта.

Відповідач в судовому засіданні вказала на безпідставність доводів представника позивача щодо підстав відводу судді.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши заяву по відвід судді, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 9 ст.40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення у справі "Білуха проти України"). При цьому, при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 58 рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії").

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу відводу, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Як убачається зі змісту заяви про відвід судді такий відвід фактично зводиться до незгоди з рішенням судді, ухваленим суддею Лось Л.В. в іншій справі (справа №293/532/23).

Встановлено, що у провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області у судді Лось Л.В. перебувала на розгляді цивільна справа № 293/532/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, у якій 05.07.2023 ухвалено рішення про відомову у задоволенні позову. Рішення набрало законної сили 10.08.2023. Позивачем таке рішення не оскаржувалось, що у свою чергу можна розцінювати як згоду позивача з підставами відмови у його позові, враховуючи при цьому, що чинне законодавство наділило кожну сторону у справі правом оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Варто відмітити, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу (ч.4 ст.36 ЦПК України).

Вказані позивачем обставини, суд не розцінює як такі, що вказують про наявність в поведінці судді Лось Л.В. упередженості або необ`єктивності під час розгляду справи № 752/6291/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Із дослідженої заяви про відвід не вбачається, що суддя Лось Л.В. прямо чи опосередковано зацікавлена в результаті розгляду цієї справи.

Водночас суд ураховує, що неупереджений та об`єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею.

Відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у "Справі Гаусшильдта", найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Аналогічні висновки містяться в рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Окрім того, відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

У вказаному випадку, сумніви висловлені представником позивача, які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, є сумнівами.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, що ратифікована Україною.

Отже, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про задоволення заявленого відводу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, з тим аби виключити у сторони будь-які ймовірні сумніви щодо неупередженості та об`єктивності судді Лось Л.В., тобто щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді та з тим аби гарантувати дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву представника позивача адвоката Пулинця Б.А. про відвід судді Лось Л.В. задовольнити.

2. Відвести головуючу суддю Лось Л.В. від розгляду цивільної справи №752/6291/22 (провадження № 2/293/258/2023) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Служби в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

3. Справу передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складенй 20.11.2023.

Суддя Людмила ЛОСЬ