Справа № 369/8425/23
Провадження №2/369/4612/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/8425/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що 23.08.2018 року між позивачем як покупцем, і відповідачем, ОСОБА_2 як продавцем, було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2801.

Відповідно до пункту 1 Попереднього договору у строк до 31.08.2019 року продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_2 Києво-Святошинського району (нині Бучанського району) Київської області по вулиці Кошова, під № 102 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та Основним договором.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 Попереднього договору сторони домовилися, що продавець зобов`язується збудувати на вищевказаній земельній ділянці житловий будинок, в якому буде розташована Квартира, до 31.08.2019 року.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 Попереднього договору сторони домовилися, що договір купівлі-продажу квартири (Основний договір) має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31.08.2019 року.

Ціна продажу квартири була погоджена у розмірі 434 091 грн., що на день укладення Попереднього договору еквівалентно 15 570 доларів США (абзац 7 пункту 3 Попереднього договору).

При укладенні Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін, мною як покупцем, було передано, а відповідачем як продавцем було прийнято, передоплату у вигляді авансу в розмірі 278 800 грн., що на день укладення Попереднього договору було еквівалентно 10.000 доларів США, що вбачається з пункту 4 Попереднього договору.

Заявник зазначає, що не зважаючи на повне внесення ним авансу, у визначений Попереднім договором строк, відповідачем не було збудовано та введено в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер якої :03:006:0030 до 31.08.2019 року, тому виконати умови Попереднього договору було неможливо з вини продавця. Задекларований п`ятиповерховий будинок продавцем почав будуватися у багатоповерхову висотку. Фактично по спливу трьох років, роботи з будівництва житлового будинку припинено, будинок не добудований й не введений в експлуатацію, а відповідач не виходить на зв`язок.

10.05.2023 року заявником було надіслано відповідачу поштовим відправленням № 963 Вимогу щодо виконання умов Попереднього договору, проте вона не була отримана відповідачем під час доставки та повернулася за закінченням терміну зберігання.

Згідно з пунктом 5 Попереднього договору у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 278 800 грн., протягом одного місяця починаючи з 31.08.2019 року.

На дату 31.08.2019 року між сторонами не було укладено Основний договір купівлі-продажу обумовленої квартири, а сума авансу не була повернута протягом одного місяця з 31.08.2019 року.

Оскільки 31.08.2019 року Основний договір укладено не було, то сума авансу в розмірі 278 800 грн. мала повернута протягом одного місяця з 31.08.2019 року, тобто не пізніше 30.09.2019 року.

Починаючи з 01.10.2019 року відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання по поверненню авансу.

Інфляційні нарахування за період з 01.10.2020 року по 30.04.2023 року на суму боргу 278 800 грн. становлять 144 615,01 грн., що вбачається з розрахунку встановленого індексу інфляції, доданого до позовної заяви.

Три проценти річних за період з 01.10.2020 року по 06.06.2023 року (1345 днів) на суму боргу 278 800 грн. становлять 30 820,77 грн. (278 800/100х3/365х1345=30 820,77).

Таким чином, ціна позову, який слід забезпечити, складає 454 235,78 грн. (без врахування вимоги про стягнення моральної шкоди).

Крім того, заявник зазначає, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Так як продавець ухиляється від повернення одержаного авансу у розмірі 330356 гривень. При цьому ціна позову (з урахуванням річних та інфляційних втрат) є значною та складає майже півмільйона гривень, а покупець разом зі своєю родиною збирав її для покупки квартири протягом значної частини свого життя.

В інформаційній системі судової влади зареєстровано низку аналогічних позовів до відповідача, щодо переважної більшості з яких провадження вже відкрито. Вказане, на думку заявника, констатує як те, що продавець не планував насправді виконувати зобов`язання, передбачені Попереднім договором, так і те, що виконання судового рішення за позовом про стягнення коштів може бути утрудненим через значну кількість потенційних стягувачів.

Враховуючи, що багатоквартирний житловий будинок (в т.ч. квартира АДРЕСА_3 ), про який йдеться в Попередньому договорі, не збудований і не введений в експлуатацію, позов слід забезпечити шляхом накладання арешту на інше наявне у продавця майно.

Як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 354025731 від 11.11.2023 року, продавцю належить низка квартир і приміщень у недобудові за адресою АДРЕСА_4 .

Одним з об`єктів майна у цій недобудові є квартира АДРЕСА_5 загальною площею 226,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Заявник вказує, що квартирою це приміщення є лише формально, оскільки фактично це є складовим елементом об`єкту незавершеного будівництва.

Крім того, заявником додано до цієї заяви грошову оцінку вартості нежитлового приміщення у с. Софіївська Борщагівка у сусідній будівлі), яка складає 1 мільйон гривень за 78,5 квадратних метрів нежитлового приміщення.

Заявник вказує, що враховуючи, що ціна позову (без врахування заявленої моральної шкоди) складає 454235,78 гривень, то відповідно слід арештувати саме 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що буде еквівалентно 226,6/7=32,37 квадратним метрам.

Враховуючи, що ринкова вартість 78,5 квадратних метрів складає 1 мільйон гривень, то арешт частини нежитлового приміщення площею 32,37 кв.м. буде співмірним заходом забезпечення позову, оскільки ціна позову складає 454 235,78 гривень.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/8425/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Накласти арешт на 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А.В. Янченко