КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року, ухвалені у складі судді Остапчук Т.В. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в загальному розмірі 386047,17 доларів США, з яких 350000 доларів США - сума неповерненої позики, 36047,17 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, покласти на відповідача судовий збір в розмірі 10510 грн.

Позов мотивував тим, що 20 травня 2017 року він передав в позику ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 350000 доларів США, на підтвердження чого відповідач власноручно склав та підписав розписку. За домовленістю отримані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до 01 липня 2017 року. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики в установлений термін не виконав і на час звернення з позовом гроші не повернув. Крім того, відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України відповідач зобов`язаний, крім повернення позики, сплатити позивачеві 3 % річних від простроченої суми, які за період з 02 липня 2017 року по 01 січня 2020 року становлять 36047,17 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 350000 доларів США, 3 % річних в розмірі 31546,22 долари США, судові витрати 10510 грн.

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року було ухвалено рішення за його позовом, при поданні позовної заяви ним вказано попередню (орієнтовну) суму судових витрат в розмірі 310510 грн., з яких судовий збір 10510 грн. та витрати на правничу допомогу 300000 грн.

Зазначав, що остаточно в зв`язку з розглядом даної справи ним понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 111000 грн., загальний витрачений адвокатом час в розмірі 37 годин відповідає часу, необхідному на надання відповідних послуг та вчинення вказаних в описі дій, а тому витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Ціна позову в справі складає 386047,17 доларів США, що еквівалентно 10921274,44 грн. на день подачі позову, відповідно вартість наданої правничої допомоги складає 1,02 % від ціни позову на день подачі та 0,79 % на момент ухвалення рішення, тобто вартість юридичних послуг є співмірною з ціною позову. На підставі вищевикладеного просив постановити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 111000 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 111000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою від 23 травня 2017 року в розмірі 350000 доларів США, 3 % річних в розмірі 31546,22 долари США, судових витрат в сумі 10510 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові, покласти на позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 12 ЦПК України, ст. 604 ЦК України.

Пояснював, що ОСОБА_2 з одного боку та Громадською організацією «Київське товариство «Лемківщина» імені Богдана-Ігоря Антонича», ТОВ «АС-СПЕЦ ІНВЕСТ ТЕХНОЛОГІЇ», ОСОБА_1 з другого боку був укладений договір про співпрацю від 11 листопада 2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Пунктом 4 вказаного договору сторони підтвердили, що інвестиція позивача складається з грошових коштів та нерухомого майна, а саме грошових коштів в сумі 350000 доларів США, 120000 доларів США та 11/80 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1 , також сторони підтвердили, що до моменту укладання цього договору позивач вніс інвестицію у вигляді грошових коштів в зазначеній вище сумі шляхом передачі її відповідачу. Пунктом 5 договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року сторони встановили солідарний обов`язок ГО «Київське товариство «Лемківщина» імені Богдана-Ігоря Антонича», ТОВ «АС-СПЕЦ ІНВЕСТ ТЕХНОЛОГІЇ», ОСОБА_1 з повернення позивачу грошових коштів в сумі 350000 доларів США та 120000 доларів США в строки (терміни), встановлені цим договором, а саме після отримання коштів на будівництво.

На виконання договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року з метою внесення позивачем інвестиції у вигляді 11/80 часток житлового будинку був укладений договір дарування 11/80 часток житлового будинку від 11 листопада 2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи і який був повністю виконаний сторонами.

Позивач, надаючи суду першої інстанції пояснення, вказав, що лише один раз передав відповідачу грошові кошти в сумі 350000 доларів США, саме ця сума була вказана в розписці, яку йому надав відповідач, а також в договорі про співпрацю від 11 листопада 2021 року. Враховуючи положення ст. 604 ЦК України, грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за розпискою від 23 травня 2017 року на суму 350000 доларів США припинились за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами - договором про співпрацю від 11 листопада 2021 року.

Вказував, що суд першої інстанції невмотивовано відкинув ці докази, надані відповідачем, та обґрунтував оскаржуване рішення лише доказами, наданими позивачем, тим самим грубо порушив принцип змагальності сторін, закріплений ст. 12 ЦПК України.

Наголошував, що судом порушено вимоги ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)» від 18 червня 2020 року. Позовна заява від 08 грудня 2020 року подана з пропуском строку позовної давності без зазначення причин такого пропуску, а також без обґрунтованого клопотання про продовження строку звернення до суду з підстав, встановлених законодавством.

Посилався на порушення судом ст. 533, 604, 625 ЦК України, оскільки оскаржуваним рішенням судом стягнуто з відповідача 3 % річних з моменту, коли відповідач повинен був повернути кошти до 01 липня 2020 року, тобто за три роки. Стягнута судом сума 3 % річних жодним чином не обґрунтована і суперечить розрахунку 3 % річних, наведеному в позові, згідно якого за кожен повний рік сума 3 % річних не перевищує 10500 доларів США, таким чином, рішення є необґрунтованим. Крім того, стягуючи з відповідача 3 % річних за грошовим зобов`язанням, яке замінено новим зобов`язанням, суд порушив ст. 604, 625 ЦК України, а стягуючи 3 % річних в іноземній валюті - ст. 533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях.

Вказував, що оскаржуваним рішенням вимоги були задоволені частково. Однак з приводу частини позовних вимог, яка не була задоволена, в рішенні не зазначено про залишення цих вимог без розгляду чи закриття провадження у відповідній частині тощо.

Зауважував, що судом порушено ст. 133, 141, 263 ЦПК України, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позову, судовий збір стягнуто з відповідача на користь позивача в повному обсязі 10510 грн.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважав доводи відповідача про припинення зобов`язань з повернення позики безпідставними та необґрунтованими. В договорі про співпрацю немає жодної згадки про позику і він не містить будь-яких положень про те, що зобов`язання відповідача з повернення позики припиняється або замінюється зобов`язаннями за договором про співпрацю. В судовому засіданні особисто позивачем було підтверджено, що договір про співпрацю не має жодного відношення до позики та зобов`язання з повернення позики не припинялися новацією. Відповідач в судових засіданнях цього не заперечував і стверджував, що він просто не міг брати позику.

Звертав увагу, що договір про співпрацю був підписаний 11 листопада 2021 року, тобто вже після відкриття провадження в даній справі. Якби дійсно умовами співпраці за цим договором передбачалася новація зобов`язання з повернення позики, то сторони прописали б ці умови в договорі. Якби твердження відповідача відповідали дійсності, то він би не зволікаючи надав суду копію договору, натомість відповідач понад рік такого договору суду не надавав і приніс його копію в судове засідання з розгляду справи по суті.

Наголошував, що доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах законодавства. Відповідач неправильно ототожнює строк позовної давності, встановлений ЦК України, та процесуальні строки, які встановлені ЦПК України, тому дійшов хибних висновків щодо пропуску позовної давності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, зауважував, що зобов`язання відповідача зі сплати 3 % річних, нарахованих на суму позики, не припинилося, оскільки жодної новації зобов`язань не було, нарахування 3 % річних у валюті основного зобов`язання відповідає вимогам чинного законодавства, яке не містить заборони на стягнення боргу за договором позики та нарахувань на нього в іноземній валюті. Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву відповідача та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 100 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що 24 травня 2023 року в день ухвалення додаткового рішення він був присутній в приміщенні суду та перед судовим засіданням подав до канцелярії заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Він особисто попередив секретаря судді, що прибув до суду і чекає судового засідання, однак коли він почав з`ясовувати, чому викликаються учасники у справі, яка мала слухатися наступною, секретар повідомила, що справа розглянута без його участі. Таким чином, суд свідомо позбавив його права на участь в розгляді своєї справи, грубо порушив завдання та основні засади цивільного судочинства, встановлені ст. 2 ЦПК України, виявив необ`єктивність та упередженість, чим грубо порушив ст. 2, 4, 11, 12 ЦПК України.

Вказував, що судом порушено вимог ст. 128, 133, 137, 141, 263 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 07 вересня 2020 року в справі № 910/4201/19, від 06 березня 2019 року в справі № 922/1163/18, зазначав, що додані позивачем до заяви про винесення додаткового рішення докази не доводять, що ці витрати понесені саме у зв`язку із розглядом справи № 757/54616/20-ц. Договір № 02-11/2020 має загальний характер і спрямований на надання правової допомоги в усіх державних органах, судах всіх юрисдикцій тощо з невизначеного кола питань, і доказів того, що за цим договором позивачу були надані лише послуги, пов`язані з даною справою, до матеріалів справи не надано. Таким чином, вказані докази не підтверджують понесення позивачем судових витрат саме в зв`язку із розглядом даної справи.

Крім того, доказів понесення витрат саме в даній справі (зокрема, платіжного доручення про перерахування коштів, прибуткового касового ордеру) заявник суду першої інстанції не надав ні з указаною заявою, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з акту від 19 квітня 2023 року приймання-передачі правової допомоги, заявник включив до нього послуги, які не стосуються цивільної справи № 757/54616/20-ц.

Крім того, дії з аналізу законодавства та судової практики, підготовки розрахунку 3 % річних вчиняються з метою формування аргументів і міркувань позовної заяви та реалізації права відповідача подати заяву по суті справи у формі позову, а тому охоплюються та є складовими відповідної послуги - підготовки позову. Включення до акту приймання-передачі наданої правової допомоги послуги з підготовки позову разом із складовими цієї ж послуги є намаганням штучно збільшити витрати. Крім того, кількість часу, витраченого на аналіз документів, наданих позивачем, пошук та аналіз судової практики протягом 3 годин є необґрунтованим, адже позов складається з 4 сторінок та є невеликим за обсягом.

Непропорційним є витрачений час в 4 години на вивчення, юридичний аналіз матеріалів і документів, наданих відповідачем щодо застосування строків позовної давності, та підготовку заперечень від 23 січня 2023 року про застосування строку позовної давності, які є невеликими за об`ємом та складаються з двох неповних сторінок.

Не можуть бути покладені на відповідача витрати щодо вивчення та юридичного аналізу матеріалів і документів, наданих відповідачем, щодо застосування строків позовної давності, оскільки охоплюється та є складовими відповідної послуги - підготовки та надання до суду заперечень від 23 січня 2023 року про застосування строку позовної давності.

Також не можуть бути покладені на відповідача витрати щодо направлення відповідачу судової повістки на 15 липня 2021 року та судової повістки на 24 березня 2022 року, оскільки відповідно до ст. 133 ЦПК України поштові витрати на направлення судових повісток не є судовими витратами однією зі сторін. Статтею 137 ЦПК України та договором № 02-11/2020 про надання правової допомоги не віднесено до правової допомоги послугу з направлення судових повісток. Тому відшкодування таких витрат за рахунок відповідача суперечить ст. 128, 133, 137 ЦПК України.

Вказував, що кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях, є завищеною, оскільки вказані в акті від 19 квітня 2023 року приймання-передачі наданої правової допомоги судові засідання відкладались у зв`язку з неявкою однієї зі сторін і мали тривалість від 1 хвилини та 3 хвилин, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань. Стягнувши додатковим рішенням заявлені судові витрати в повному обсязі, суд першої інстанції порушив критерій реальності адвокатських витрат (не встановив їхню дійсність та необхідність), а також критерій розумності розміру судових витрат, проігнорувавши конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Зазначав, що суд першої інстанції порушив ст. 136, 137, 222 ЦПК України, оскільки відповідач є генеральним директором - художнім керівником ДП «Цирковий творчий колектив «Зірки України» та на час воєнного стану не отримує заробітну плату, що підтверджується бухгалтерською довідкою, таким чином, майновий стан не дозволяє йому сплатити судові витрати в розмірі 111000 грн. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу судом не враховано майновий стан відповідача і не розглянуто його заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Стверджував, що суд першої інстанції порушив ст. 141 ЦПК України, оскільки частково задовольнив позов, однак додатковим рішенням поклав на відповідача судові витрати в повному обсязі, а не пропорційно до задоволених вимог.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилався на те, що доводи відповідача про позбавлення його судом можливості взяти участь в розгляді справи не підтверджуються доказами, більше того, заява щодо зменшення суми судових витрат була розглянута судом.

Вказував, що договір від 23 листопада 2020 року, додаткові угоди до нього та акт приймання-передачі наданої правової допомоги є належними доказами понесення судових витрат, і що витрати за надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Доводив, що аналіз законодавства та судової практики, підготовка розрахунку 3 % річних, підготовка позовної заяви є різними діями, які складаються з окремих етапів, та не включають в себе одна одну.

Вважав безпідставними твердження відповідача, що кількість часу, витраченого на вивчення, юридичний аналіз матеріалів і документів протягом 4 годин є необґрунтованою.

Вказував, що направлення або вручення повістки відповідно до п. 6 ст. 128 ЦПК України є діями, які необхідні для захисту прав та інтересів позивача та належного розгляду справи судом, такі дії були здійснені за дорученням суду, а тому час, витрачений адвокатом на вчинення таких дій, є часом, витраченим на надання правничої допомоги.

Наголошував, що більшість засідань відкладалась саме в зв`язку з неявкою відповідача, який жодного разу не надав доказів наявності поважних причин відсутності на засіданні. Крім того, згідно висновків Верховного Суду, витрачений адвокатом на дорогу для участі в судовому засіданні час є складовою правничої допомоги і компенсується нарівні з іншими витратами.

Звертав увагу, що твердження відповідача про неможливість сплати судових витрат є маніпуляцією, оскільки відповідач приховує, що є фізичною особою-підприємцем, учасником (власником) та керівником цілого ряду юридичних осіб, а також є власником ряду об`єктів нерухомості. Також в матеріалах справи наявна копія договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року, за умовами якого відповідач бере участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку в м. Києві, тобто володіє коштами, які інвестує в будівництво. Вищевказане свідчить про відсутність підстав для зменшення судових витрат через майновий стан відповідача.

Зазначав, що судом задоволено 98,83 % заявлених позовних вимог, і відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При ухваленні додаткового рішення суд послався на ст. 141 ЦПК України, а тому доводи відповідача в цій частині слід вважати безпідставними.

В судовому засіданні 15 листопада 2023 року брав участь представник відповідача Зарубін О.О., який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, та представник позивача ОСОБА_4 , який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідають.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

За змістом розписки від 23 травня 2017 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 20 травня 2017 року суму в розмірі 350000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 01 липня 2017 року (а. с. 45 т. 1).

Оскільки зміст складеної позичальником розписки свідчить про отримання ним грошових коштів від позикодавця та зобов`язання повернути ці кошти в обумовлений у розписці строк, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, яким встановлено обставини укладання договору позики між сторонами та фактичну передачу грошових коштів, а також враховує, що обставини передачі грошових коштів та суми отриманої позики відповідачем не заперечуються.

Крім того, судом першої інстанції надано правильної правової оцінки посиланням позивача на договір про співпрацю від 11 листопада 2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, та зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що такий договір не може бути прийнятий до уваги, оскільки не містить посилання на розписку від 20 травня 2017 року, а тому в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки, дійсно, п. 4 договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року, укладеного ОСОБА_2 (Інвестор), Громадською організацією «Київське товариство «Лемківщина» імені Богдана-Ігоря Антонича» в особі голови правління ОСОБА_1. (Громадська організація), ТОВ «АС-Спец Інвест Технології» (Товариство), та ОСОБА_5 (Особа1), інвестиція Інвестора складається в тому числі з грошових коштів, зокрема грошових коштів в сумі 350000 доларів США та 120000 доларів США, і сторони підтверджують, що до моменту укладення цього договору Інвестор вніс Інвестицію у вигляді грошових коштів в повному обсязі шляхом передачі грошових коштів в вищезазначеній сумі Особі1 (а. с. 137 т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Разом із тим, договір про співпрацю від 11 листопада 2021 року не містить положень про те, що викладені в ньому зобов`язання замінюють зобов`язання за договором позики від 20 травня 2017 року, а також його умови взагалі не містять посилань на наявність такого зобов`язання та укладання боргової розписки ОСОБА_5 з конкретними умовами повернення коштів до 01 липня 2017 року, на що правомірно звернуто увагу судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що позивач в поясненнях суду першої інстанції вказав, що лише один раз передав відповідачу грошові кошти в сумі 350000 доларів США, і саме ця сума була вказана як в розписці, яку надав відповідач, так і в договорі про співпрацю від 11 листопада 2021 року, відхиляються апеляційним судом як такі, що ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи наведене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невмотивовано відкинуто даний доказ, наданий відповідачем, та обґрунтовано оскаржуване рішення лише доказами, наданими позивачем, грубо порушивши ст. 12 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін, і стягнувши з відповідача грошові кошти в сумі 350000 грн. за розпискою від 23 травня 2017 року, зобов`язання за якою припинились за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новацією) - договором про співпрацю від 11 листопада 2021 року, а також 3 % річних від цієї суми, грубо порушив вимоги ст. 604 ЦК України.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)» від 18 червня 2020 року, а саме, що позовна заява від 08 грудня 2020 року подана з пропуском строку позовної давності без зазначення причин такого пропуску, а також без обґрунтованого клопотання про продовження строку звернення до суду з підстав, встановлених законодавством.

За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка переглядається, у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків за договором позики, строк повернення коштів за якою настав 01 липня 2017 року, позивач зобов`язаний був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням ст. 257 ЦК України, у строк не пізніше 01 липня 2020 року.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням ст. 257 ЦК України, у строк не пізніше 01 липня 2020 року, однак Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягала задоволенню судом.

Посилання відповідача на п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)» від 18 червня 2020 року є помилковими, оскільки стосуються лише процесуальних строків, встановлених ЦПК України, а не перебігу позовної давності, яка встановлена нормами ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних з простроченої суми 350000 доларів США, яку судом обраховано за період з 02 липня 2017 року до 01 липня 2020 року, тобто за три роки після спливу погодженої сторонами дати повернення позики, в розмірі 31546,22 долари США.

Апеляційним судом перевірено, що за період з 01 липня 2017 року до 01 липня 2020 року 3 % річних від простроченої суми 350000 доларів США дійсно становитиме 31514,38 долари США, а відтак доводи апеляційної скарги, що вказана сума 3 % річних, яка була стягнута судом першої інстанції, є необґрунтованою, відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

При цьому апеляційний суд враховує, що самим позивачем рішення суду першої інстанції в частині періоду та суми стягнення 3 % річних не оскаржене.

Суд першої інстанції вірно визначився з тим, що стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц, а доводи апеляційної скарги, що стягнення 3 % річних в іноземній валюті суперечить вимогам ст. 533 ЦК України, зводяться до незгоди з правильними висновками суду першої інстанції та правовими висновками Великої Палати Верховного Суду та відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 263, 265 ЦПК України, обґрунтовані тим, що в рішенні не зазначено щодо частини позовних вимог, яка не була задоволена, процесуального рішення суду, з огляду на те, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення відповідно до положень ст. 265 ЦПК України зазначено висновок суду про часткове задоволення позову та розмір вимог, які були задоволені.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Разом із тим, оскільки за наслідками судового розгляду позов задоволено на 98,83 % (381546,22 долари США з заявлених до стягнення 386047,17 доларів США), судовий збір підлягав покладенню на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме в розмірі 10387 грн.

Враховуючи наведене, покладення на відповідача судового збору в повному обсязі без пропорційності задоволення позовних вимог не ґрунтується на положеннях процесуального закону, отже, в частині стягнення судового збору рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, зменшивши розмір стягнутого судового збору до 10387 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в частині додаткового рішення від 24 травня 2023 року, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 350000 доларів США, 3 % річних в розмірі 31546,22 долари США, судовий збір (а. с. 168 - 171 т. 1). Питання стягнення витрат на правничу допомогу даним рішенням не вирішувалось.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що загальний витрачений адвокатом час в розмірі 37 годин відповідає часу, необхідному для здійснення вказаних в заяві дій, тому витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вартість юридичних послуг складає всього приблизно 1 % від ціни позову, тобто є співмірною з ціною позову.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з даними висновками, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, в грудні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 350000 доларів США, а також 36047,17 грн. - 3 % річних від простроченої суми, в даному позові також зазначив попередній розмір судових витрат за надання правової допомоги, які він очікує понести, в розмірі 300000 грн. (а. с. 5 т. 1).

До позовної заяви додано копію ордеру, виданого адвокатським об`єднанням «КМ Практик» на представництво інтересів ОСОБА_2 в районному суді, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію боргової розписки ОСОБА_1 , копію його паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання на 04 березня 2021 року (а. с. 15 т. 1).

В підготовчому засіданні 04 березня 2021 року, в якому брав участь представник позивача ОСОБА_4 і яке тривало 1 хв. 10 сек., оголошувалась перерва до 20 квітня 2021 року за клопотанням відповідача, який просив відкласти розгляд справи в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а. с. 22 т. 1).

Підготовче засідання, призначене на 20 квітня 2021 року, було відкладене в зв`язку з клопотанням відповідача, який повідомляв, що має хронічні захворювання, перебуває в зоні ризику, є людиною похилого віку і не може перебувати в судовому засіданні, в зв`язку з чим просив перенести судове засідання на більш пізню дату (а. с. 26 т. 1).

Представник позивача ОСОБА_4 також подав до суду клопотання від 20 квітня 2021 року, в якому просив, в зв`язку з поданням відповідачем клопотання про відкладення підготовчого засідання, відкласти судовий розгляд на іншу дату (а. с. 27 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 28 т. 1).

В підготовчому засіданні 10 червня 2021 року, в якому брав участь представник позивача ОСОБА_4 і яке тривало 50 сек., оголошувалась перерва до 15 липня 2021 року за клопотанням відповідача, який просив відкласти розгляд справи в зв`язку з тим, що він контактував з особами, які хворіють коронавірусною хворобою (а. с. 34 - 35 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року, постановленою у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 вересня 2021 року (а. с. 39 т. 1).

24 вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду клопотання про те, що на виконання вимог суду ним надаються докази відправки судової повістки про виклик відповідача в судове засідання 15 липня 2021 року та оригінал розписки від 23 травня 2017 року, складеної та підписаної ОСОБА_1 , якою він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошові витрати в сумі 350000 доларів США (а. с. 44 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 46 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року, судове засідання у справі було знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті (а. с. 49 т. 1).

В судовому засіданні 02 грудня 2021 року, в якому брав участь представник позивача ОСОБА_4 і яке тривало 1 хв. 1 сек., було оголошено перерву в зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення всіх учасників справи про судовий розгляд до 01 лютого 2022 року (а. с. 53 т. 1).

28 січня 2022 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він контактував із хворими на коронавірусну хворобу, знаходиться на самоізоляції і є людиною похилого віку (а. с. 57 т. 1).

В судовому засіданні 01 лютого 2022 року, в якому брав участь представник позивача ОСОБА_4 і яке тривало 2 хв. 7 сек., було оголошено перерву в зв`язку з неявкою відповідача до 24 березня 2022 року (а. с. 58 - 59 т. 1).

Представник позивача ОСОБА_4 також подав до суду клопотання, в якому просив, в зв`язку з введенням воєнного стану і неможливістю з`явитися в судове засідання, відкласти розгляд справи (а. с. 64 т. 1).

10 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду клопотання про те, що на виконання вимог суду ним надаються докази відправки судової повістки про виклик відповідача в судове засідання на 24 березня 2021 року (а. с. 69 т. 1).

06 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 06 липня 2022 року, без його участі (а. с. 70 т. 1).

Також 06 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про те, що позивачем будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази витрат, які позивач сплатив або має сплатити в зв`язку з розглядом даної справи (а. с. 71 т. 1).

Також 06 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи та зняв з них копії (а. с. 72 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 73 т. 1).

03 жовтня 2022 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з залученням адвоката, оскільки він сам не має юридичної освіти (а. с. 76 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 78 т. 1).

03 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання в електронній формі від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зарубіна О.О. про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю адвоката в розгляді іншої справи (а. с. 81 - 84 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 85 т. 1).

06 грудня 2022 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а. с. 88 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 89 т. 1).

12 грудня 2022 року представник позивача ОСОБА_6 подала до суду клопотання про те, що на виконання доручення суду нею надаються докази відправки судової повістки про виклик відповідача в судове засідання на 20 грудня 2022 року (а. с. 92а - 93 т. 1).

20 грудня 2022 року в судовому засіданні, в якому брали участь представник позивача ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_1 та його представник Зарубін О.О. , і яке тривало 3 хв. 45 сек., оголошено перерву для ознайомлення з матеріалами справи представника відповідача, до 23 грудня 2022 року (а. с. 107 т. 1).

23 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання в електронній формі від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зарубіна О.О. про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю адвоката в розгляді іншої справи (а. с. 94 - 98 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 99 т. 1).

23 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання відповідача про застосування строку позовної давності (а. с. 105 - 106 т. 1).

27 грудня 2022 року в судовому засіданні, в якому брали участь представник позивача ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_1 та його представник Зарубін О.О. , і яке тривало 10 хв. 38 сек., оголошено перерву до 27 січня 2023 року (а. с. 109 т. 1).

23 січня 2023 року представником позивача ОСОБА_6 надано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 111 т. 1).

26 січня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду пояснення, в якому він повторно просив застосувати позовну давність та відмовити в позові (а. с. 212 - 214 т. 1).

26 січня 2023 року до суду надійшло клопотання в електронній формі від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зарубіна О.О. про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю адвоката в розгляді іншої справи (а. с. 116 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 120 т. 1).

01 березня 2023 року представником позивача ОСОБА_6 надано заперечення на пояснення відповідача, в яких подано заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 127 т. 1).

Згідно довідки Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб (а. с. 128 т. 1).

03 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме копії договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року, договору дарування 11/80 часток житлового будинку від 11 листопада 2021 року, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 135 - 141 т. 1).

05 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання в електронній формі від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зарубіна О.О. про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю адвоката в розгляді іншої справи (а. с. 145 т. 1).

06 квітня 2023 року в судовому засіданні, в якому брали участь позивач ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_1 , і яке тривало 8 хв. 29 сек., оголошено перерву до 17 квітня 2023 року для підготовки до судових дебатів (а. с. 148 т. 1).

17 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з організацією державних заходів, відповідальним за проведення яких він є (а. с. 158 т. 1).

17 квітня 2023 року в судовому засіданні, в якому брали участь представник позивача ОСОБА_4 , представник відповідача Зарубін О.О. , і яке тривало 1 хв. 43 сек., оголошено перерву до 18 квітня 2023 року (а. с. 159 т. 1).

18 квітня 2023 року в судовому засіданні, в якому брали участь представник позивача ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Зарубін О.О. , і яке тривало 22 хв. 09 сек., справу розглянуто та ухвалено рішення (а. с. 166 т. 1).

21 квітня 2023 року позивачем ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подано до суду заяву про винесення додаткового рішення, до якої надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 02-11/2020 від 23 листопада 2020 року з додатковими угодами № 1 від 23 листопада 2020 року та № 2 від 01 червня 2022 року.

За умовами договору про надання правової (правничої) допомоги № 02-11/2020 від 23 листопада 2020 року, укладеного адвокатським об`єднанням «КМ Практик» та ОСОБА_2 , клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором та діючим законодавством України, доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується відповідно до доручення клієнта надавати йому за плату правову допомогу, в обсязі та на умовах, визначених законодавством України та цим договором. Правова допомога полягає в представництві та захисті прав та інтересів клієнта в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах, судах всіх юрисдикцій та інстанцій, органах нотаріату, перед будь-якого роду установами, підприємствами, організаціями, закладами, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, перед приватними виконавцями, перед фізичними особами та фізичними особами-підприємцями та будь-якими іншими особами. Доручення клієнта на надання правової допомоги в кожному конкретному випадку погоджується сторонами письмово шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. Погоджені доручення клієнта (додаткові угоди до цього договору) є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами додаткової угоди № 1 до договору № 2-11/2020, укладеної 23 листопада 2020 року, на виконання умов договору сторони погодили виконання адвокатським об`єднанням наступного доручення клієнта: правова допомога, пов`язана з захистом прав та інтересів клієнта у питанні повернення клієнту позики, яка була надана клієнтом 20 травня 2017 року ОСОБА_1 . Правова допомога включає в себе вивчення та аналіз документів, наданих клієнтом, та документів, які будуть отримані адвокатським об`єднанням, аналіз законодавства та судової практики, що має відношення до предмету договору, підготовка необхідних документів (їх проектів), в тому числі, але не виключно: позовних заяв, клопотань, відповідей на відзиви, різного роду заяв тощо; здійснення представництва клієнта в судах всіх інстанцій з усіма правами без будь-яких обмежень, вчинення будь-яких інших дій, які необхідні для досягнення мети повернення клієнту позики, вказаної в п. 1 цієї угоди. Сторони домовились, що вартість правової (правничої) допомоги за договором обраховується, виходячи з погодинної вартості роботи адвоката, яка визначається в годинах та хвилинах, при цьому крок обрахунку витраченого часу складає 30 хвилин, якщо допомога надавалася менше 30 хвилин, то час надання допомоги округлюється до 30 хвилин. Вартість однієї повної години надання правничої допомоги складає 3000 грн. без ПДВ. Сторони на підтвердження надання правової (правничої) допомоги та з метою фіксації вартості наданої допомоги складають та підписують відповідний акт. Клієнт оплачує вартість наданої правової (правничої) допомоги протягом 10 робочих днів з моменту підписання відповідного акту.

Згідно додаткової угоди № 1 до договору № 2-11/2020, укладеної 01 червня 2022 року, в зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану сторони домовились, що клієнт оплачує вартість наданої правової (правничої) допомоги протягом 150 робочих днів з моменту підписання відповідного акту, або протягом 10 робочих днів з моменту фактичного отримання стягнених грошових коштів.

19 квітня 2023 року адвокатське об`єднання «КМ Практик» та ОСОБА_2 склали акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової (правничої) допомоги № 02-11/2020 від 23 листопада 2020 року, згідно якого адвокатське об`єднання в період з 23 листопада 2020 року по 18 квітня 2023 року надало клієнту наступну правову (правничу) допомогу наступною вартістю: 1) вивчення та юридичний аналіз матеріалів та документів, наданих клієнтом, аналіз законодавства та судової практики - 1 година, 3000 грн., 2) підготовка та подання (направлення) документів до суду, направлення документів відповідачу, а саме: 2.1 підготовка розрахунку 3 % річних - 30 хв., 1500 грн., 2.2 підготовка позовної заяви та додатків до неї, направлення позовної заяви до суду - 3 год., 9000 грн., 2.3 підготовка та подання до суду клопотання від 20 квітня 2021 року по справі № 757/54616/20-ц - 1 год., 3000 грн., 2.4 направлення відповідачеві на виконання вимог суду судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 15 липня 2021 року, по справі № 757/54616/20-ц - 30 хв., 1500 грн., 2.5 підготовка та подання до суду клопотання від 24 вересня 2021 року по справі № 757/54616/20-ц - 1 год., 3000 грн., 2.6 направлення відповідачеві на виконання вимог суду судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 24 березня 2022 року, по справі № 757/54616/20-ц - 30 хв. 1500 грн., 2.7 підготовка та подання до суду клопотання від 10 червня 2022 року по справі № 757/54616/20-ц - 1 год., 3000 грн., 2.8 підготовка та подання до суду двох клопотань від 06 липня 2022 року та заяви від 06 липня 2022 року по справі № 757/54616/20-ц - 1 год. 30 хв., 4500 грн., 2.9 підготовка та подання до суду заперечень від 23 січня 2023 року на заяву про застосування строку позовної давності та пояснень від 28 лютого 2023 року - 2 год., 6000 грн., 3) вивчення та юридичний аналіз матеріалів та документів, наданих відповідачем, а саме заяви про застосування строку позовної давності, пояснень відповідача по справі № 757/54616/20-ц та письмових доказів, наданих відповідачем суду - 2 год., 6000 грн.; 4) представництво прав та інтересів клієнта в суді в справі № 757/54616/20-ц, а саме в судових засіданнях, призначених на 04 березня, 10 червня, 02 грудня 2021 року, 01 лютого, 03 жовтня, 03 листопада. 20 грудня, 23 грудня, 27 грудня 2022 року, 27 січня, 01 березня, 17 квітня, 18 квітня 2023 року - 1 год. 30 хв. на кожне, 4500 грн. кожне, а також судове засідання, призначене на 06 квітня 2023 року - 2 години, 6000 грн.; 5) ознайомлення з матеріалами справи № 757/54616/20-ц 08 липня 2022 року - 1 год. 30 хв., 4500 грн., всього 37 годин та 111000 грн., які клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню протягом 150 робочих днів з моменту підписання цього акту (а. с. 184 т. 1).

23 травня 2023 року відповідач ОСОБА_1 особисто подав до суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважав заяву про винесення додаткового рішення необґрунтованою і такою, що суперечить вимогам законодавства. Викладаючи ті ж заперечення, що зазначені в його апеляційній скарзі, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 100 грн. (а. с. 209 - 212 т. 1).

До заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу додано копію довідки ДП «Цирковий творчий колектив «Зірки України» № 17 від 23 травня 2023 року про те, що ОСОБА_1 , призначений в.о. генерального директора-художнього керівника, за період роботи з 16 вересня 2016 року і по сьогоднішній день заробітну плату не отримував, та копію наказу Міністерства культури України від 16 вересня 2016 року про призначення його в.о. генерального директора-художнього керівника ДП «Цирковий творчий колектив «Зірки України» з посадовим окладом згідно із штатним розписом (а. с. 213 - 214 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2018 року № 910/23210/17 зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Разом із тим, суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, фактично погодився з доводами та вимогами позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, безпідставно усунувся від перевірки відповідності заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в порядку ухвалення додаткового рішення вимогам ст. 137 ЦПК України, залишив поза увагою заперечення відповідача, в яких він наводив аргументи проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, вказуючи на неспівмірність цих витрат складності виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом; не надав цим доводам оцінки, не підтвердив та не спростував їх, належним чином не обґрунтував своє рішення, в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується.

Зокрема, судом першої інстанції не надано належної оцінки необхідності винесення підготовки розрахунку 3 % річних до окремого виду правової (правничої) допомоги, оскільки такі дії є складовими підготовки позовної заяви і зводяться до елементарних арифметичних дій з нарахування 3 % річних на одну суму (350000 доларів США) за один період (з 02 липня 2017 року по 01 січня 2020 року).

Крім того, судом першої інстанції не застосовано критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) щодо видів правничої допомоги, зазначених у п. 2.3, 2.5, 2.7, 2.8 пунктів акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 19 квітня 2023 року, а саме підготовка та подання до суду клопотання від 20 квітня 2021 року про відкладення розгляду справи (з огляду на наявність в матеріалах справи аналогічного клопотання відповідача, яке було подано раніше і на яке посилався представник позивача, є недоцільним подавати окреме клопотання про відкладення розгляду справи), підготовка та подання до суду клопотання від 24 вересня 2021 року та від 10 червня 2022 року про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу судових повісток за дорученням суду (з огляду на можливість приєднання цих доказів безпосередньо в черговому судовому засіданні, заявивши усне клопотання без необхідності складання окремих клопотань), а також підготовка та подання до суду двох клопотань від 06 липня 2022 року (щодо проведення судового засідання без участі представника позивача) та заяви від 06 липня 2022 року (про понесення позивачем витрат на правничу допомогу, докази яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду), з огляду на те, що відповідні клопотання та заява могли бути направлені до суду дистанційно в електронній формі і не вимагали особистої явки представника позивача до суду, а повідомлення про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом певного часу вже було зроблено в позовній заяві і не вимагало повторного підтвердження у вигляді відповідної заяви від 06 липня 2022 року, тобто дії представника позивача в даному випадку не можна вважати доцільними і необхідними для розгляду справи.

Встановлюючи кількість годин, витрачених на правничу допомогу у вигляді участі в 14 судових засіданнях, суд першої інстанції залишив поза увагою, що судові засідання, призначені на 03 жовтня 2022 року, 03 листопада 2022 року, 23 грудня 2022 року, 27 січня 2023 року, 01 березня 2023 року, не відбулись, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою всіх осіб, про що секретарем судового засідання складено відповідні довідки, та безпідставно зарахував час і вартість участі адвоката в цих засіданнях до витрат на правничу допомогу, незважаючи на те, що фактично ці послуги не були надані.

Крім того, судом першої інстанції порушено п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановивши, що відповідач та/або його представник були відсутні на більшості судових засідань, а розгляд справи неодноразово відкладався саме через неявку відповідача та/або його представника, суд першої інстанції водночас не визнавав такі дії сторони відповідача зловживанням процесуальними правами і не прийшов до висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, відтак апеляційний суд не може погодитися з неспроможними доводами позивача у відзиві на апеляційну скаргу на дані обставини, з посиланням на ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Дійсно, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Проте, поклавши судові витрати на правничу допомогу в розмірі 111000 грн. у повному обсязі на відповідача без застосування принципу пропорційності розподілу судових витрат, суд першої інстанції жодним чином такого рішення не мотивував, і ч. 9 ст. 141 ЦПК України зокрема не керувався.

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, таке рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем не заперечується належне повідомлення його судом про дату, час і місце розгляду справи, та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що його було позбавлено самої можливості взяти участь в судовому засіданні, яке відбулось 24 травня 2023 року, та надати свої заперечення, не запросивши безпосередньо в судове засідання, оскільки ці доводи не підтверджені будь-якими доказами.

Також апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо відсутності посилання в договорі № 02-11/2020 про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року посилань на цивільну справу № 757/54616/20-ц та неможливості підтвердження судових витрат позивача на підставі цього договору, з огляду на те, що в основному договорі сторони погодили загальний порядок надання правничої допомоги, і що конкретні доручення адвокатському об`єднанню обумовлюються в додаткових угодах до договору. На момент підписання договору та додаткової угоди до нього № 1 від 23 листопада 2020 року сторони не могли вказати саме номер судової справи, оскільки розподіл судової справи та визначення її єдиного унікального номеру відбулось лише після подачі позову 09 грудня 2020 року, однак в додатковій угоді визначили доручення адвокатському об`єднанню, а саме правову допомогу, пов`язану з захистом прав та інтересів клієнта у питанні повернення позики, яка була надана клієнтом 20 травня 2017 року ОСОБА_1 . В подальшому, при підписанні додаткової угоди № 2 від 01 червня 2022 року та акту приймання-передачі від 19 квітня 2023 року сторони вказували конкретний номер судової справи № 757/54616/20-ц.

Таким чином, апеляційний суд враховує та погоджується з доводами позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що договір від 23 листопада 2020 року, додаткові угоди до нього та акт приймання-передачі наданої правової допомоги є належними доказами понесення судових витрат саме в справі № 757/54616/20-ц.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що згідно акту від 19 квітня 2023 року приймання-передачі правової допомоги, заявник включив до нього послуги, які не стосуються цивільної справи № 757/54616/20-ц.

Апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що дії з аналізу законодавства та судової практики є складовими підготовки позову і не повинні виділятися в окрему послугу, зважаючи на те, що вказані дії є різними.

Також апеляційний суд відхиляє доводи відповідача в апеляційній скарзі в частині необґрунтованості кількості часу, витраченого на аналіз документів, наданих сторонами, пошук та аналіз судової практики, підготовку та складання процесуальних документів.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанови Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17, 16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, від 20 квітня 2023 року в справі № 335/10600/20).

Не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що не можуть бути покладені на відповідача витрати щодо направлення йому стороною судових повісток, з огляду на те, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що направлення судових повісток на адресу ОСОБА_1 здійснювалось стороною позивача саме на виконання судових доручень щодо вручення відповідачу таких повісток, здійснені адвокатом дії на виконання вказаного доручення є необхідними для розгляду справи, отже мають бути віднесені до судових витрат і підлягати розподілу в загальному порядку.

Крім того, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відсутність доказів фактичної оплати витрат є підставою для відмови в їх стягненні, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), від 18 жовтня 2023 року в справі № 461/320/23 (провадження № 61-8651 св 23). Указана судова практика є незмінною.

Є помилковими і не можуть бути прийняті апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено ст. 136, 137, 222 ЦПК України, не розглянуто його заяву про зменшення витрат на правничу допомогу та не враховано майновий стан відповідача, який не отримує заробітну плату, що підтверджується бухгалтерською довідкою, таким чином, майновий стан не дозволяє йому сплатити судові витрати в розмірі 111000 грн.

Апеляційний суд враховує, що довідка ДП «Цирковий творчий колектив «Зірки України» № 17 від 23 травня 2023 року про те, що ОСОБА_1 , призначений в.о. генерального директора-художнього керівника, за період роботи з 16 вересня 2016 року і по сьогоднішній день заробітну плату не отримував, не є беззаперечним доказом незадовільного майнового стану відповідача і не може бути підставою для зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки не є доказом, із якого можливо встановити всю суму доходу відповідача. Зазначеною довідкою констатується факт відсутності заробітної плати саме у ДП «Цирковий творчий колектив «Зірки України», і сам по собі даний факт не позбавляє відповідача права та можливості отримувати інші доходи. При цьому документом, який відображає всю суму доходу може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах справи наявна копія договору про співпрацю від 11 листопада 2021 року, з якої вбачається, що відповідач приймає участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, тобто володіє коштами, які інвестує в будівництво.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення, апеляційний суд виходить із того, що оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов частково задоволено, при цьому позивачу в даній справі була надана правнича допомога, однак питання стягнення витрат на правничу допомогу даним рішенням не вирішувалось, дане питання має бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення.

Так, витрати, зазначені в п. 1) вивчення та юридичний аналіз матеріалів та документів, наданих клієнтом, аналіз законодавства та судової практики - 1 година, 3000 грн., 2.2 підготовка позовної заяви та додатків до неї, направлення позовної заяви до суду - 3 год., 9000 грн., 2.4 направлення відповідачеві на виконання вимог суду судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 15 липня 2021 року, по справі № 757/54616/20-ц - 30 хв., 1500 грн., 2.6 направлення відповідачеві на виконання вимог суду судової повістки про виклик в судове засідання, призначене на 24 березня 2022 року, по справі № 757/54616/20-ц - 30 хв. 1500 грн., 2.9 підготовка та подання до суду заперечень від 23 січня 2023 року на заяву про застосування строку позовної давності та пояснень від 28 лютого 2023 року - 2 год., 6000 грн., 3) вивчення та юридичний аналіз матеріалів та документів, наданих відповідачем, а саме заяви про застосування строку позовної давності, пояснень відповідача по справі № 757/54616/20-ц та письмових доказів, наданих відповідачем суду - 2 год., 6000 грн., 5) ознайомлення з матеріалами справи № 757/54616/20-ц 08 липня 2022 року - 1 год. 30 хв., 4500 грн., всього 31500 грн., підлягають відшкодуванню, оскільки вони відповідають критерію необхідності.

Разом із тим, із урахуванням обставин, наведених вище, апеляційний суд приходить до висновку про недотримання критерію реальності судових витрат (їх дійсності та необхідності) щодо видів правничої допомоги, зазначених у п. 2.1, 2.3, 2.5, 2.7, 2.8 пунктів акту приймання-передачі наданої правової допомоги, та відмовляє у стягненні витрат щодо цих послуг.

Крім того, враховуючи, що адвокати адвокатського об`єднання «КМ Практик» брали участь у дев`яти судових засіданнях, кожне з яких тривало не більше півгодини (основна кількість засідання тривала до 5 хвилин), що є кроком обрахунку витраченого часу адвоката згідно умов додаткової угоди № 1 до договору № 2-11/2020, апеляційний суд приходить до висновку щодо неспівмірності заявленої вартості наданих послуг у вигляді участі в судових засіданнях в розмірі 69000 грн. за 14 судових засідань, та про необхідність зменшення вартості таких послуг до 40500 грн. за участь адвоката в дев`яти судових засіданнях, які фактично відбулися (без складання судом довідок про неявку всіх учасників справи або зняття справи зі складу), вважаючи таку вартість співмірною із реальним обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

При цьому апеляційний суд погоджується з доводами представника позивача, що час, витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, включає також і час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередньо участь у судових засіданнях. Такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування, є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта та підлягають компенсації нарівні

Таким чином, загальна вартість наданої правової допомоги в даній справі складатиме 72000 грн.

Разом із тим, оскільки за наслідками судового розгляду позов задоволено на 98,83 % (381546,22 долари США з заявлених до стягнення 386047,17 доларів США), судові витрати на правничу допомогу підлягали покладенню на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 71157,60 грн.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ч. 9 ст. 141 ЦПК України та покладення на відповідача судових витрат в повному обсязі, зважаючи на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлювалось фактів зловживання відповідачем чи його представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, і заходів, визначених ЦПК України, за зловживання процесуальними правами, до нього не застосовувалось.

З урахуванням критеріїв реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також враховуючи заяву ОСОБА_1 про зменшення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про винесення додаткового рішення та стягує зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 71157,60 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, стягнувши з відповідача на його користь 71157,60 грн. витрат з оплати професійної правничої допомоги.

В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення апеляційний суд відмовляє з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року змінити в частині стягнення судового збору, зменшивши розмір судового збору до 10387 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг в розмірі 350000 доларів США, 3 % річних в розмірі 31546,22 долари США, залишити без змін.

Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 71157,60 грн.

В іншій частині заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.