ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала з 14 березня 2005 року (наказ №507к від 11 березня 2005 року) на Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля на посаді фахівця І категорії (наказ №2375-к від 11 вересня 2020 року). Загальний стаж роботи 17 років 8,5 місяців. Наказом №1637-к від 01 грудня 2022 року позивачку звільнено з роботи з 01 грудня 2022 року, у зв`язку із скороченням чисельності, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою її звільнення в наказі зазначено наказ КБ «Південне» від 23.08.2022 року, попередження від 28.09.2022 року. Це вже друге скорочення на підприємстві, перше було у 2021 році. Тоді позивачку також вносили у список на скорочення. На той час вона письмово зверталась до керівництва, в якому зазначала про відсутність у відповідача права на її скорочення, оскільки вона є одинокою матір`ю і сама виховує неповнолітню дитину. Після певного часу юристи ДП «КБ «Південне» пояснили керівництву, що дійсно не мають права звільняти позивачку по трудовому законодавству, що вона знаходиться у захищеній групі і у зв`язку з цим, її виключили зі списку на скорочення. У 2022 році позивач також двічі письмово зверталась до керівництва з проханням виключити її зі списку на скорочення, до останнього керівництво повідомляло їй, що питання вирішується. Але 06 грудня 2022 року її колишній начальник через застосунок «Телеграм» скинув їй наказ про звільнення з 01 грудня 2022 року, але порядок звільнення та терміни були прострочені, при звільнені кожний працівник особисто зобов`язаний підписати обхідний лист у відповідних відділах і всі матеріальні цінності списати з себе на інших відповідальних осіб. Але обхідний лист їй ніхто не надав. 15 грудня 2022 року вона особисто під підпис ознайомилась з наказом про припинення трудових відносин у відділі кадрів. Своє звільнення позивач вважає незаконним. На сьогоднішній день вона є одинокою матір`ю, яка сама виховує дитину до 14 років (дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і відповідно до ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до 3-х років, одиноких матерів при наявності дитини віком до 14-ти років або дитини з інвалідністю не допускається. Жодної пропозиції про наявність вакантних посад позивач не отримувала, хоча і зверталась письмово з проханням надати їй роботу на підприємстві. Однак, її заява про переведення на вільну вакантну посаду була проігнорована. Кваліфікація позивача та робота на підприємстві в одному відділі митним декларантом складала більше ніж 17 років безперервної роботи, що дає їй змогу працювати за посадою, але вона навіть згодна була працювати в іншому відділі. Крім того, за роки роботи на підприємстві дисциплінарних стягнень позивачка не мала. При щорічному звіті вона та ще один співробітник були на першому місці по оформленню декларацій, сумлінно та чесно виконувала свою роботу, на лікарняних майже не була, хоча маленька донька була дуже хворобливою. Як на день звільнення, так і після звільнення на підприємстві були вакантні місця. Це свідчить про те, що у відповідача була і є можливість перевести позивачку на іншу посаду згідно поданої нею заяви. Таким чином, звільнення здійснено з порушенням норм ст. 49/2 КЗпП України, оскільки відповідач повинен був здійснити переведення позивача згідно поданої нею заяви на посаду, яка була вакантною. Вказаними неправомірними діями відповідач завдав позивачці моральної шкоди, проігнорувавши її, як небажаного працівника, що принизило честь та гідність позивачки. Вона з дитиною залишилась без джерел на існування, погіршився стан її здоров`я. Також, звільнення позивачки відбулось під час воєнного стану. Тому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ про припинення безстрокового трудового договору ОСОБА_1 з Державним підприємством «Конструкторським бюро «Південним» ім. М.К. Янгеля від 01 грудня 2022 року № 1637-к, та внести відповідний запис до трудової книжки, про помилкове звільнення і продовжити трудовий стаж з 01 грудня 2022 року; поновити позивачку на посаді фахівця І категорії Державного підприємства «Конструкторського бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» в той самий або в інший відділ з 01 грудня 2022 року на безстроковий договір, з відповідною оплатою праці на повний 5-денний робочий тиждень; стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення 01 грудня 2022 року до дня поновлення на роботі, а також моральну шкоду у розмірі 130000,00 грн. (а.с. 37-38).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» №1637-к від 01 грудня 2022 року «Про припинення трудового договору», яким ОСОБА_1 , табельний № НОМЕР_1 , фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923, звільнено з роботи 01 грудня 2022 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля». Стягнено з ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 42738,41 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 992,40 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнено з ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля».

В апеляційні скарзі ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 14 березня 2005 року позивач ОСОБА_1 працювала у Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля», з 11 вересня 2020 року - на посаді фахівця 1 категорії відділу 923, сектор 1, група 1.1, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Позивачка має малолітню дочку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 04.07.2012 року (а.с. 15); батьком дитини є ОСОБА_3

17 вересня 2012 року рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі №403/10471/12 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей її віку, починаючи з 30 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище рішення №403/10471/12 від 17 вересня 2012 року не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2013 року в справі №200/8600/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16 липня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №414, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Рішення набрало законної сили 10.09.2013 (а.с. 73).

Наказом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» №1173 від 23 серпня 2022 року вирішено провести скорочення працівників підприємства за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у кількості не більше 10% від облікової чисельності працівників, скоротити посади з 01 грудня 2022 року згідно переліку, який наведений в додатку (а.с. 80).

До Переліку посад, які скорочуються, що є додатком до наказу від 23.08.2022 №1173 було внесено і посаду ОСОБА_1 - фахівець 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 підрозділу ОС-10 (а.с. 81-82).

28 вересня 2022 року ОСОБА_1 було ознайомлено з Попередженням про наступне вивільнення, в якому зазначено, що з метою забезпечення виконання вимог наказу ДП «КБ «Південне» від 23.08.2022 №1173 та у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України попереджено ОСОБА_1 , яка займає посаду фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 ВС-10, про скорочення посади, у зв`язку з чим вона підлягає вивільненню 01 грудня 2022 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У вказаному Попередженні про наступне вивільнення також зазначено, що станом на 28 вересня 2022 року на підприємстві відсутня будь-яка вакантна посада або інша робота (а.с. 83).

ОСОБА_1 29 вересня 2022 року зверталась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила, зокрема, виключити її зі списку працівників, які підлягають вивільненню, оскільки вона є одинокою матір`ю та самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, а також надати їй роботу на підприємстві (а.с. 11).

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача з письмовою заявою, в якій знову повідомляла, що є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує дитину до чотирнадцяти років, а також звертала увагу на те, що при скороченні чисельності працівників вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки вона є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві та в її сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком (а.с. 12).

Наказом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» №1637-к від 01 грудня 2022 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 , табельний № НОМЕР_1 , фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923, звільнено з роботи 01 грудня 2022 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників; посаду фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 скорочено (а.с. 7).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника за його згодою.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом установлено, що у період з дня ознайомлення 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 з Попередженням про наступне вивільнення по день її звільнення 01 грудня 2022 року на ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» були наявні вакантні посади на підприємстві.

Так, наказом ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» від 08.11.2022 №1552, зокрема, введено до штатного розпису інженерно-технічних працівників та службовців штатні одиниці (всього 14) провідного фахівця групи 1 від.-3 відділу - 3, фахівця 2-ї категорії бюро 1 заг.служби-522 м. Павлоград КБ-5, інженера-конструктора 1-ї категорії бюро-518 бюро-518 КС-15, провідного інженера-програміста групи 2.2 від.-113 КС-2, інженера програміста 1-ї категорії групи-3 ЛСНД-159 КС-5, провідного інженера групи 3 ЛСНД-159 КС-5, інженера-конструктора 1-ї категорії групи 2.2 ЛСНД-164 КС-5, провідного фахівця від.-66 від.-66 СП66, головного конструктора напрямку від.-10 від.-10 СПО10, провідного фахівця бюро 1 (побутове забезпечення) від.-810 СПО810, фахівця 2-ї категорії бюро-451 бюро-451 Управління 44, провідного фахівця бюро-451 бюро-451 Управління 44, провідного фахівця групи 2 від.-79 Центр 2, головного наукового співробітника від.-79 від.-79 Центр 2, провідного фахівця групи 2 від.-79 Центр 2, згідно додатку №3 до вказаного наказу (а.с. 144, 149-150).

Згідно додатку №4 до наказу №1552 від 08.11.2022 року "Введення штатних одиниць до штатної розстановки робітників Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля»", до штатного розпису інженерно-технічних працівників та службовців введено 11 штатних одиниць допоміжних робітників: прибиральника виробничих приміщень відділу 39, палітурника документів лабораторії 2 від.-6 ВС-6, оператора котельні дільниці 1 (котельня) від.-515 КС-15, слюсара-ремонтника участку 3Э служби-816 КС-8 (дві одиниці), оператора котельні участку 3Э служби-816 КС-8 (чотири одиниці), слюсара-ремонтника котельні 31.1 від.-77 НЕВВЦ-1, що підтверджується копією додатку №4 до вказаного наказу №1552 від 08.11.2022 року (а.с. 144, 151-152).

Відповідно до пояснень представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду, до посадових обов`язків провідного фахівця бюро 1 (побутове забезпечення) відділу 810 СПО810 входить побутове забезпечення діяльності готелю, тобто обов`язки працівника кухні, прибиральника тощо; до обов"язків провідного фахівця бюро 1 (побутове забезпечення) від.-810 СПО810, фахівця 2-ї категорії бюро-451 бюро-451 Управління 44, провідного фахівця бюро-451 бюро-451 Управління 44 відноситься прибирання кабінетів, інших приміщень на території підприємства; спеціальна освіта для виконання такої роботи не потрібна. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача з письмовою заявою 29 вересня 2022 року, в якій просила, зокрема, надати їй роботу на підприємстві (а.с. 11). Згідно пояснень у судовому засідання, позивачка зацікавлена, у разі скорочення її посади, залишитись працювати на підприємстві, не втратити під час війни роботу, як джерело заробітку щоб утримувати себе і дитину.

Однак, відповідачем не було виконано обов`язок роботодавця, що передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, та не запропоновано позивачці будь-яку з вакантних посад, яку ОСОБА_1 може виконувати з урахуванням її стану здоров`я, освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до усних пояснень представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, позивачці не було запропоновано вакантну посаду, у зв`язку з відсутністю відповідної вакантної посади за її спеціальністю фінансиста.

Втім, відповідно до зазначених вище положень закону, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, у тому числі з нижчими вимогами освітньо-кваліфікаційного рівня та іншим характером праці.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1 не було запропоновано вакантні посади чи роботу яку вона може виконувати, зокрема, посади провідного фахівця бюро 1 (побутове забезпечення) відділу 810 СПО810, провідного фахівця бюро 1 (побутове забезпечення) від.-810 СПО810, фахівця 2-ї категорії бюро-451 бюро-451 Управління 44, провідного фахівця бюро-451 бюро-451 Управління 44, до обов"язків яких відноситься прибирання приміщень; приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано можливість виконання відповідачкою роботи за вказаними вище посадами, які були вакантними до звільнення позивачки, - колегія дійшла висновку про недотримання роботодавцем встановленого КЗпП України порядку звільнення позивачки та наявність підстав для визнання незаконним наказу ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» №1637-к від 01 грудня 2022 року «Про припинення трудового договору» та поновлення ОСОБА_1 на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля».

Колегія звертає увагу, що, згідно доводів позивачки, для неї є надзвичайно важливим не втратити під час війни роботу, як джерело заробітку щоб утримувати себе і дитину.

Крім того, за положеннями частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутності у позивачки переважного права перед іншими працівниками підприємства, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_6 прийнята на роботу 22.02.2011 у СНДЛ-923 на посаду інженера, загальний стаж роботи на підприємстві на травень 2023 становить 12 років 02 місяця; на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 працює з 01.09.2020 року, стаж роботи на посаді фахівця 1 категорії становить 02 роки 08 місяців (а.с. 182).

ОСОБА_7 прийнятий на роботу 24.09.2009 у СНДЛ-923 на посаду техніка 1 категорії, загальний стаж роботи на підприємстві на травень 2023 становить 13 років 07 місяців; на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 працює з 02.03.2020 року, стаж роботи на посаді фахівця 1 категорії становить 03 роки 02 місяці (а.с. 183).

ОСОБА_1 була прийнята на роботу 14.03.2005 у СНДЛ-923 на посаду техніка, загальний стаж роботи на підприємстві на 01.12.2022 становив 17 років 08 місяців; на посаді фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923 працювала з 11.09.2020 року, стаж роботи на посаді фахівця 1 категорії на 01.12.2022 року становив 02 роки 02 місяці (а.с. 184).

Згідно письмових пояснень відповідача, у грудні 2019 року відбулось перейменування посади техніка 1 категорії на фахівця 1 категорії, тому необхідно враховувати загальний термін перебування вказаних вище осіб на обох посадах, адже ці посади фактично є тотожними за змістом і функціональними обов`язками (а.с. 132).

Твердження відповідача про більшу продуктивністю праці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у порівнянні із позивачкою - є недоведеним; такий висновок відповідача сформований без урахування того, що позивачка певний час, до її звільнення, працювала за графіком роботи з одним робочим днем на тиждень, що є значно меншою тривалістю годин роботи на місяць, у порівнянні із встановленим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 п`ятиденним робочим тижнем. Згідно пояснень представника відповідача у судовому засіданні, такий графік роботи позивачки та вказаних осіб був встановлений адміністрацією підприємства.

Наведені відповідачем додаткові компетенції і знання ОСОБА_6 (базове знання англійської мови, досвід перемовин з транспортними компаніями щодо перевезень, досвід перемовин з партнерами щодо погодження документів і процесу логістики, вміння підготовки аналітичних документів) та ОСОБА_7 (наявність технічних знань, навичок та здібностей, що дозволяють визначити коди товарів за УКТ ЗЕД, досвід та розуміння організації процесів ввезення/вивезення вантажів, їх розвантаження/навантаження через залучення на регулярній основі до цих питань після звільнення іншого працівника) - не доведені будь-якими письмовими доказами.

Суду не представлено, зокрема, доказів рівня базового знання англійської мови ОСОБА_6 та необґрунтовано необхідність відповідних знань при виконанні посадових обов`язків фахівця 1 категорії групи 1.1 сектору 1 відділу 923. Також суду не надано відповідних наказів про залучення ОСОБА_7 на регулярній основі до виконання обов`язків іншого звільненого у 2021 році працівника щодо організації процесів ввезення/вивезення вантажів, їх розвантаження/навантаження, передачі від/до відповідальних осіб (суміщення, тощо).

Згідно з частиною третьою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» з порушеннями закону, позивачці має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про заробітну плату №7/751 від 05 травня 2023 року, виданою Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» позивачу відповідачем було нараховано заробітну плату за жовтень 2022 року у розмірі 1 303,51 грн., за листопад 2022 року - 972,53 грн. (а.с. 139).

Судом встановлено, що наказами Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» № 251 від 09 березня 2021 року (а.с. 89-90) та № 662 від 31 травня 2021 року (а.с. 87) з 01 червня 2021 року працівникам (в тому числі і позивачу ОСОБА_1 ) було змінено режим роботи на неповний (одноденний) робочий тиждень, а саме: робочі дні - понеділок, згідно з табель-календарем підприємства.

Середньоденна заробітна плата позивача відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці становить: жовтень 2022 року - 1 303,51 грн., листопад 2022 року - 972,53 грн., що разом складає (1 303,51 грн. + 972,53 грн. = 2 276,04 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (5 + 4 = 9 днів) = 252,89 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 02 грудня 2022 року і по день ухвалення судом рішення, тобто по 26 липня 2023 року включно.

Відповідачем не надано доказів наявності наказу щодо ОСОБА_1 про встановлення їй у період з 02 грудня 2022 року неповного (одноденного) робочого тижня, у зв`язку з чим суд розраховує кількість робочих днів за період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року виходячи з 5-денного робочого тижня.

Кількість робочих днів за період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року (день ухвалення рішення) складає 169 днів, а саме: грудень 2022 року - 21 день, січень 2023 року - 22 дні, лютий 2023 року - 20 днів, березень 2023 року - 23 дні, квітень 2023 року - 20 днів, травень 2023 року - 23 дні, червень 2023 року - 22 дні, липень 2023 року - 18 днів.

Таким чином, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період з 02 грудня 2022 року по 26 липня 2023 року складає: 169 днів х 252,89 грн. = 42738,41 грн.

Отже, з ДП «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 42738,41 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Через незаконне звільнення позивачка зазнала моральне потрясіння та душевні страждання, у зв`язку з втратою роботи ОСОБА_1 також втратила звичайні життєві зв`язки та була позбавлена спілкування з колегами, а також була вимушена докладати зусиль для пошуку джерел для існування. На утриманні позивачки є малолітня дитина, а тому незаконне звільнення з роботи призвело до втрати родиною позивачки основного засобу існування. Також судом враховано тривалість вимушених змін у житті позивачки, оскільки з моменту незаконного звільнення до розгляду справи минуло 8 місяців.

Виходячи з викладеного, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, статтею 184 КЗпП України встановлено гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачено можливість такого звільнення у випадках повної ліквідації підприємства і за умови обов`язкового працевлаштування.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі №820/11570/15 (провадження № К/9901/6679/18), від 28 січня 2019 року в справі №392/1505/17-ц (провадження №61-38857св18), від 26 червня 2019 року в справі №414/1148/16-ц (провадження № 61-29151св18).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статтею 6 СК України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.

Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі №299/2388/16-ц (провадження № 61-21372св18) зазначив, що основним критерієм при визначенні статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Отже, для підтвердження права на зазначену пільгу в цьому випадку позивачем має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений у встановленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні дитини.

Основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька.

На підтвердження доводів про те, що позивачка є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 надала суду:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 04 липня 2012 року, актовий запис №874, у якому батьком дитини зазначений ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 15);

- копію рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2013 року по справі №200/8600/2013-ц, яке набрало законної сили 10 вересня 2013 року, про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 13);

- копію довідки про участь батьків учениці 5-Г класу у шкільному житті дитини, виданої Комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа №46» Департаменту гуманітарної політики управління освіти Дніпровської міської ради, згідно якої учениця 5-Г класу ОСОБА_2 регулярно відвідує шкільні онлайн заняття, мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини. Батько контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 14);

- довідку №31 від 30.03.2023 про участь батьків учениці 5-Г класу у шкільному житті дитини, видану Комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа №46» Департаменту гуманітарної політики управління освіти Дніпровської міської ради, згідно якої мати учениці 5-Г класу ОСОБА_2 опікується вихованням та навчанням дівчинки (а.с. 73).

Однак, судом апеляційної інстанції установлено, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року у справі №403/10471/12 стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей її віку, починаючи з 30 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) з 10.12.2012 перебуває виконавче провадження НОМЕР_4, де стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником - ОСОБА_3 .

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка визнала факт отримання аліментів на утримання дитини від батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ; зазначила про відсутність заборгованості за аліментами у значному розмірі. Таким чином, батько малолітньої дочки ОСОБА_2 приймає участь в утримання дитини.

Одержання жінкою аліментів від батька дитини виключає наявність статусу одинокої матері.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 29 травня 2023 року у справі №459/3010/21.

Таким чином, оскільки позивачка отримує аліменти і не довела, що дитина перебуває лише на її утриманні, - колегія дійшла висновку, що при звільненні позивачки з роботи відповідачем не були порушені гарантії, передбачені статтею 184 КЗпП України.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року - змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова