Справа № 459/1919/21
Провадження № 2/459/774/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Маїк А.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Семак Тетяни Миколаївни, про визнання недійсним/нікчемним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним/нікчемним, посвідчений 06.03.2017 приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Семак Т.М. та зареєстрований в реєстрі №199, договір дарування квартири, відповідно до якого вона подарувала належну їй на праві власності квартиру у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . На обгрунтування своїх вимог послалася на те, що на момент подачі позову їй виповнився 91 рік. Вона є власником квартира, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Проживала вона сама, дітей у неї не було. Враховуючи свій похилий вік, мала намір розпорядитися своєю квартирою в користь ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які є синами її племінниці ОСОБА_7 , однак, отримавши витяг з реєстру прав на нерухоме майно від 18.05.2021, дізналася, що її вищевказана квартира відчужена ще 06.03.2017 шляхом укладення договору дарування квартири ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дарувати квартиру останньому у неї ніколи не було, не пригадує, щоб підписувала будь-який договір дарування своєї квартири в користь ОСОБА_3 , примірника такого договору їй ніхто не вручав. Зазначила, що квартира, за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним її житлом, постійно сама сплачувала комунальні послуги,не мала наміру передавати квартиру відповідачу у майбутньому. Допускає, що останній скористався її віком, фізичним та психічним станом, коли вона не усвідомлювала ситуації та обставин для того, щоб якимось чином скласти договір дарування, про який вона не пам`ятає, від її імені в свою користь під виглядом того, що вона розпоряджається своїм майном в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

14.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

06.09.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги є безпідставними, надуманими та такими, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначив, що він є чоловіком племінниці позивача, з останньою у нього склалися близькі, добрі родинні відносини. Він допомагав останній як син та опікувався нею. ОСОБА_11 завжди мала відмінне фізичне і психічне здоров`я, неодноразово висловлювала бажання подарувати йому належну їй квартиру. 06.03.2017 року між ним та ОСОБА_11 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , повністю розуміючи значення своїх дій останньою, без будь-якого примусу, як фізичного так і морального. Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_11 мала право довічного проживання у вищевказаній квартирі. Однак 09.05.2021 позивач отримала травму, стала лежачою та частим відвідувачем у неї стала його дружина ОСОБА_12 , з якою він спільно не проживає. Після таких відвідин було подано зазначений позов.

22.09.2023 відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, у якій зазначив, що до вимоги про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, а тому позовну заяву ОСОБА_11 просить залишити без задоволення.

29.09.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що предмет оспорюваного договору дарування визначений в п. 1.1 цього договору, у якому не зазначено, про те, що відповідно до договору ОСОБА_11 передає безоплатно у власність ОСОБА_3 свою квартиру за вказаною адресою, чи зобов?язується передати її йому у майбутньому, а договір дарування відповідно ст. 717 ЦК неможливий без передачі такого майна обдарованому вже чи у майбутньому, та без зазначення цього в договорі дарування, що також підтверджує викладене в позові про те, що ОСОБА_11 не мала наміру передавати безоплатно цю свою квартиру саме відповідачу, чого і не зробила згідно умов договору.

Вона проживала у своїй квартирі, сплачуючи за неї комунальні послуги, знаючи, що нікому цю квартиру не передавала.

21.12.2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Протокольною формою ухвали суду від 11.09.2023 до участі у справі залучено правонаступника позивача - ОСОБА_1 у зв`язку із смертю ОСОБА_11 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, до ОСОБА_11 не мала наміру відчужувати свою квартиру, відповідач не приймав такий дарунок відповідача та не здійснював заходів щодо користування та утримання квартирою. ОСОБА_11 не пам`ятає обставин укладання договору дарування, а також остання мала намір подарувати квартиру дітям своєї племінниці.

Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що перебував у хороших відносинах з позивачем, яка добровільно та за власним бажання уклала оспорюваний договір. Зазначив, що доглядав за ОСОБА_11 , приносив їй продукти (їжу), провідував останню. Договір дарування квартири укладали у нотаріуса, послуги якого сам оплачував.

Третя особа нотаріус у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та пояснила, нею був посвідчений оспорюваний договір. Виконуючи свої обов`язки, встановила особу ОСОБА_11 та перевірила її дієздатність, остання виявила бажання подарувати належну їй квартиру відповідачу. Зі змістом договору ОСОБА_11 була ознайомлена, примірник договору отримала.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що є тіткою позивача та дружиною відповідача, з яким не проживає з 2013 року. Зазначила, що з народження вона проживала у ОСОБА_11 , остання мала намір віддати їй та її дітям усе своє майно. Після смерті чоловіка тітки ОСОБА_11 певний час проживала у неї. У позивача була погана пам`ять, вона не пам`ятала моменту укладання договору дарування. Відповідач у квартирі позивача не проживав, не здійснював її утримання, комунальні послуги оплачував з пенсійних виплат позивача.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що є цивільною дружиною відповідача, проживає з останнім протягом восьми років, разом з ним часто відвідували ОСОБА_11 , яка була похилого віку. Остання їх впізнавала, відчиняла їм двері, адекватно реагувала на їх прихід, розмовляла, іноді жалілася на свою племінницю. Вказала, що присутньою під час укладання договору дарування не була, однак неодноразово чула про такий від ОСОБА_11 та відповідача, ініціатором якого була позивач. Зі слів останньої знає, що у неї були брати, які не заперечували щодо укладення договору дарування квартири на користь ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Установлено, що позивач ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянки України серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (далі квартира) на підставі договору дарування від 06.03.2017, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №257073376 від 18.05.2021.

Відповідно до договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , які попередньо ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примусу, як фізичного так і морального, насильства чи погроз уклали такий, що посвідчений 06.03.2017 приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Семак Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №199, ОСОБА_11 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_2 . У п. 3.7, 3.9 договору зазначено, що не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково), не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення договору на захворювання, що перешкоджають усвідомлення його суті, володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно розуміти зміст цього договору. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства,як фізичного так і морального. Пунктом 3.11 договору передбачено, що дарувальник має право довічного проживання у вищевказаній квартирі.

Згідно із договором дарування гаража та земельної ділянки, посвідченого 12.05.2015 приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Семак Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №150, ОСОБА_11 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар гараж № 3 «а», що знаходиться на стоянці №3 в гаражному кооперативі №3 в м. Червонограді Львівської області та земельну ділянку № 3 «а», площею 0,0038 га, в межах, згідно з паном, на якій він розташований в гаражному кооперативі №3 в м. Червонограді Львівської області, вид користування: для будівництва і обслуговування індивідуального гаража.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 495 від 18.10.2022 у зв`язку з недостатністю даних про психічний стан ОСОБА_11 на момент укладення нею правочину 06.03.2017 року (у зв`язку з відсутністю в медичній документації відомостей щодо її психічного стану та малоінформативністю показань свідків), відповісти на поставлене запитання не надається можливим. На момент дослідження у підекспертної ОСОБА_11 діагностуються психічні розлади, які характерні для деменції. За даними матеріалами цивільної справи неможливо нічого сказати про індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_11 на момент укладення від її імені договору дарування квартири.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно із заповітом від 25.06.2021 ОСОБА_11 заповіла все своє майно, що буде нажати їй на час смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і все те, на що вона буде мати законне право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріальної контори з заявою № 44 від 23.02.2023 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 та є її спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як зазначено у ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України (далі - ЦК) правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 ЦК).

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»: правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до правил оцінки доказів (п. 16); відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним (п. 19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України).

Оскільки висновок судово-психіатричного експерта не містить даних щодо психічного стану позивача на момент вчинення оспорюваного договору, а інші наявні у справі докази, зокрема, положення цього договору щодо встановленого нотаріусом усвідомлення позивачем значення своїх дій, власноруч написання нею своїх прізвища, власного імені та по батькові без граматичних помилок та розбірливим почерком, а також пояснення нотаріуса Семак Т.М. у суді не дають підстав для висновку про те, що у момент вчинення оспорюваного договору позивач не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним на підставі ст. 225 ЦК.

Довід сторони позивача щодо наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору згідно зі ст. 229 ЦК у зв`язку з відсутністю у позивача наміру дарувати квартиру відповідачеві є безпідставним, оскільки помилка в особі контрагента (обдаровуваного) відповідно до закону не має значення. Крім того, у справі відсутні достовірні докази про те, що позивач не мала наміру подарувати квартиру відповідачеві, а навпаки, що підтверджується поясненнямисвідка ОСОБА_14 , нотаріуса ОСОБА_15 та положеннями п. 5.5 оспорюваного договору, відповідно до яких дарувальник та обдарований підтвердили, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, який підписаний ними особисто і добровільно, та вони розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки.

Твердження позивача про те, що оскільки після укладення договору дарування вона залишилася проживати в квартирі, передача квартири відповідачеві відсутня, не є обґрунтованими, оскільки зазначена обставина не виключає укладення оспорюваного договору, п. 3.11 якого передбачено право дарувальника довічного проживання у вищевказаній квартирі. Крім цього, факт переходу права власності на квартиру не є безумовною підставою для неможливості проживання в ньому попереднього власника.

Посилання сторони позивача в обгрунтування недійсності/нікчемності договору відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК на відсутність у п. 1.1 договору умови щодо передачі позивачем відповідачеві безоплатно у власність квартири, як це передбачено ст. 717 ЦК, не заслуговує на увагу, оскільки за змістом оспорюваного договору позивач подарувала, а відповідач прийняв у дар квартиру, що відповідає суті зобов`язання позивача за договором дарування, визначеного законом.

Отже, у задоволенні позивних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволення, оскільки застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відповідний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16(12-143гс18).

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .)

Відповідач: ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 )

Третя особа: Приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу Семак Тетяна Миколаївна ( вул. Стуса, 27, м. Червоноград, Львівська обл.).

Повне рішення складено 17.11.2023 року.

Суддя: В. В. Грабовський