ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни та представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року, постановлене суддею Чувановою А.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ВУСО" на свою користь грошові кошти в сумі 22703,15 гривень, а з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі 75922,99 гривень (збитки, що не покриваються полісом) та судові витрати.

В обгрунтування позову вказував, що 02.09.2019 року близько 16 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes Е220», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Пилипа Орлика в м. Полтава, при виїзді на перехрестя з вул. Кричевського, в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі автомобілю «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул. Кричевського з правого боку та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пощкодження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.02.2021 року ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 390 від 19.05.2021 року, проведеного оцінювачем Центру незалежної оцінки та експертизи ОСОБА_3 , величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , модифікація 2003 року випуску, з технічної точки зору складає 134994,04 гривень без урахування фізичного зносу і 80567,23 гривень з урахуванням фізичного зносу.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 165765816 від 08.11.2018 року цивільна відповідальність особи, яка керувала автомобілем «Mercedes Е220», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО".

Відповідно до листа від 17.03.2021 року та банківської квитанції, ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО" погодила та виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 57864,08 гривень. Однак, відповідно до Звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 390 від 19.05.2021 року, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 складає 80567,23 гривень з урахуванням фізичного зносу, який повинна була сплатити страхова компанія. Таким чином, підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО" різниця між величиною матеріального збитку 80567,23 гривень та фактично сплаченою сумою 57864,08 гривень, що становить 22703,15 гривень.

Відповідно до акту виконаних робіт № 32282 від 17.02.2020 року, ТОВ «Айконавто» провело відновлювальний ремонт автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість якого склала 156490,22 гривень, з яких вартість ремонтних робіт склала 39901,59 гривень, вартість запчастин склала 116589,22 гривень. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі 75922,99 гривень, які становлять різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту в сумі 156490,22 гривень та суми матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу 80567,23 гривень, які повинна спалити страхова компанія.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 75922,99 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22703,15 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 759,23 грн. та понесені позивачем витрати на підготовку експертного висновку в сумі 2309,40 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 227,04 грн. та понесені позивачем витрати на підготовку експертного висновку в сумі 690,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачу не було відшкодовано у повному обсязі матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, тому позовні вимоги до відповідачів є обґрунтованими.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 адвокат Гайтота Ірина Миколаївна та представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвокат Шилін Володимир Анатолійович, просили його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову з задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича ґрунтуються на тому, що страховик відшкодував погоджені збитки власнику майна ОСОБА_4 за її заявою від 17.03.2021 в розмірі 57864,08 грн., а тому позовні вимоги є безпідставними.

Окрім того просив стягнути з позивача судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції, які складаються з судового збору за подачу апеляційної скарги та витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Гайтоти І.М. мотивована тим, що позивач не є власником пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.

Вказала, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом не надав доказів яким чином порушені його права, з огляду на те, що на підставі письмової заяви ОСОБА_4 , яка є власником транспортного засобу, була погоджена величина завданого матеріального збитку та страховиком виплачена сума страхового відшкодування.

Даною заявою потерпіла зобов`язалася, що після отримання суми страхового відшкодування претензій до страховика мати не буде.

Вищевказане свідчить про дотримання процедури виплати страхового відшкодування визначеного Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та безпідставність заявлених позовних вимог.

Відзиву на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що 02.09.2019 року близько 16 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes Е220», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Пилипа Орлика в м. Полтава, при виїзді на перехрестя з вул. Кричевського, в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі автомобілю «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул. Кричевського з правого боку та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пощкодження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.02.2021 року ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 44-48).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 165765816 від 08.11.2018 року, цивільна відповідальність особи, яка керувала автомобілем «Mercedes Е220», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО" (а.с. 54).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Suzuki Grand Vitara» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 (а.с. 35).

ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО" із заявою про страхове відшкодування.

У заяві про узгодження розміру страхового відшкодування ОСОБА_4 у відповідності до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила здійснити виплату суми страхового відшкодування в узгодженому з нею розмірі 57864,08 грн. по страховому випадку, що трапився 02.09.2019 року.

Вказана сума є належним чином узгодженою, на проведенні оцінки (експертизи) пошкодженого майна не наполягає.

Зазначено, що після отримання суми страхового відшкодування в зазначеному розмірі майнових претензій до ПрАТ «СК «ВУСО» мати не буде (а.с. 55).

Відповідно банківської квитанції ПрАТ «Страхова компанія "ВУСО" 18.03.2021 виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 57864,08 гривень (а.с. 76).

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 390 від 19.05.2021 року, проведеного оцінювачем Центру незалежної оцінки та експертизи ОСОБА_3 , величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 , модифікація 2003 року випуску, з технічної точки зору складає 134994,04 гривень без урахування фізичного зносу і 80567,23 гривень з урахуванням фізичного зносу (а.с. 6-32).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону № 1961-IV).

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18).

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року справа № 623/290/21 (провадження № 61-9224св21).

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталося 02 вересня 2019 року, до суду позивач звернувся 04 листопада 2021 року, докази звернення ОСОБА_1 до страховика відсутні.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 333/2096/17 вказано, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У справі, що переглядається, встановлено, що за фактом настання ДТП, власник транспортного засобу ОСОБА_4 звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

17 березня 2021 року ОСОБА_4 підписано заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, адресовану ПрАТ «СК «ВУСО».

За змістом вказаної заяви, ОСОБА_4 погодилася з розміром страхового відшкодування в сумі 57864,08 грн., на проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу не наполягає, після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до ПАТ «СК «ВУСО» мати не буде.

Встановлено, що платіжним дорученням від 18 березня 2021 року ПАТ «СК «ВУСО» перераховано на картковий рахунок ОСОБА_4 суму коштів в розмірі 57864,08 грн. у якості страхового відшкодування.

Зазначене свідчить про те, що ПАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується відповідною заявою та відповідає вимогам статті 30, пункту 34.4 статті 34 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Отже, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу скористалася своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримала страхове відшкодування, а ПАТ «СК «ВУСО» забезпечило реалізацію права потерпілого на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховиком.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З урахуванням наведеного, судом при розгляді справи підлягає з`ясуванню питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, з огляду на те, що власником пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 було отримано від ПАТ «СК «ВУСО», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , узгоджений нею розмір страхового відшкодування, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг щодо недоведення позивачем порушення його прав є обгрунтованими та є достатньою підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 1138,85 грн., який відповідно до вищевказаних вимог підлягає стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

ПрАТ «СК «ВУСО» за перегляд рішення суду в апеляційному порядку було сплачено судовий збір у розмірі 340,56 грн.

Окрім того, представник ПрАТ «СК «ВУСО» адвокат Шилін В.А. просив стягнути витрати на правничу допомогу надану в суді першої інстанції у сумі 8000 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн., а всього 12000 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 (а.с. 181), копіями ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 107, 180, зворотня сторона), копію додатку № 1 від 24.12.2021 до договору б/н від 12.06.2020 в якому сторони визначили фіксований розмір гонорару за надання правничої допомоги в Октябрському районному суді м. Полтави в сумі 8000 грн. (а.с. 105, 214), копію додатку № 2 від 21 грудня 2022 року до договору б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги в якому сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги в Полтавському апеляційному суді у сумі 4000 грн. (а.с. 216).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання від ОСОБА_1 про зменшення витрат на правову допомогу до суду не надходило.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, враховуючи принцип співмірності та розумності, критерій реальності адвокатських витрат, а також відсутності клопотання позивача про зменшення витрат на правову допомогу дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" 12000 грн. витрат на правничу допомогу надану в суді першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" підлягають стягненню судові витрати в сумі 12340,56 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни та представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1138,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" судові витрати у сумі 12340,56 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин