Справа № 288/2272/21
Провадження № 2/288/29/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на присадибну земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області (далі Відповідач 1), ОСОБА_2 (далі Відповідач 2) про визнання права власності на присадибну земельну ділянку в якому вказує, що на підставі договору купівлі продажу від 22 липня 1982 року ОСОБА_3 купив жилий будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , також, за ОСОБА_4 рахувалася земельна ділянка площею 0.57 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкоємець ОСОБА_4 ОСОБА_5 , який за життя, як спадкоємець ОСОБА_6 , успадкував 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_5 не успадкував від ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 , а також не успадкував земельну ділянку за вказаною адресою.

Відповідач 2 є спадкоємцем ОСОБА_5 та вона не успадкувала від нього та ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного Позивач просить визнати за ним право приватної власності на присадибну земельну ділянку площею 0.57 га, яка до того перебувала в користуванні ОСОБА_4 під обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу жилого будинку з господарчими будівлями від 22 липня 1982 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в поданій 11 травня 2023 року заяві просив судове засідання провести за його відсутності /т.2 а.с.12-16/.

Представник Відповідача 1 - Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 03 травня 2023 року надав через канцелярію суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, в попередніх заявах також просив справу слухати у його відсутність, щодо прийняття рішення у справі поклався на розсуд суду. /т.1 а.с.16, 45. 70, 75, 80, 91-95; т.2 а.с.9/

Відповідач 2 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, в поданій 28 січня 2022 року заяві позовні вимоги визнала, просила задовольнити їх у повному обсязі та справу розглядати у її відсутність. /т.1 а.с.24/

28 січня 2022 року надала до суду пояснення в яких вказала, що 22 липня 1982 року її дід ОСОБА_3 придбав садибу площею 0.57 га за адресою АДРЕСА_1 на якій розташований житловий будинок з господарчими будовами. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина та її батько ОСОБА_5 мав би отримати у спадщину 1/6 частину від усього майна, але цього не відбулося. В подальшому, ОСОБА_5 отримав спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка складається з 1/2 частки житлового будинку. Таким чином, присадибна земельна ділянка площею 0.57 га, яка є предметом позову та була надана її дідові під обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 не була успадкована його спадкоємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а тому вказане майно є безхозним. ОСОБА_2 намагалася успадкувати спірне нерухоме майно, проте їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, їй відомо, що будинок ОСОБА_6 має поштову адресу АДРЕСА_2 , а будинок, який придбав ОСОБА_3 у 1982 році має адресу АДРЕСА_1 , а тому одна ділянка має дві адреси. Просить позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі./т.1 а.с.25/

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Квітневої сільської ради № 45/02-20-П від 20 жовтня 2017 року, в земельно шнуровій книзі рахувався земельний наділ за ОСОБА_3 площею 0.57 га. Інформація, щодо використання земельною ділянкою (земельного паю) ОСОБА_5 самостійно в сільській раді відсутня. Щодо сплати земельного податку ОСОБА_5 станом на 20 жовтня 2017 року заборгованість становить 916.47 гривень. /т.1 а.с.6/

Як вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 22 липня 1982 року, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купив належний ОСОБА_8 на праві особистої власності жилий будинок з господарчими будовами, що знаходиться в с.Почуйки, жила площа становить 50 кв.м. Будинок належить продавцю ОСОБА_8 на підставі запису в погосподарській книзі Почуйківської сільської ради під № 302. /т.1 а.с.32, 172, 193/

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2002 року, виданого державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Пилипчук А.Я. і зареєстрованого в реєстрі за № 257, спадкоємцями майна ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних частках. Спадкове майно складається з: - житлового будинку в АДРЕСА_1 і належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок; - права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна», с.Почуйки, Попільнянського району, розміром 4.55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/; - земельної ділянки площею 0.5700 гектарів, яка передана у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 і належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 395; - права на пайовий фонд майна підприємства «Україна» с.Почуйки, Попільнянського району, Житомирської області, відповідно до списку осіб, які мають право мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. /т.1 а.с.33, 116, 168-169, 194, 199/

Відповідно до повідомлення про наявність заборгованості за розподіл природного газу, за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_10 рахується заборгованість в розмірі 139.73 гривень. /т.1 а.с.34/

15 липня 2022 року за вих. № 81/02-11-П Квітневою сільською радою повідомлено: - інформація про те, що на ім`я ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , щодо реєстрації спадкової справи та чи видавалось свідоцтво про право власності на спадщину у сільській раді відсутня; - згідно Договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 інформація відсутня; - згідно записів погосподарській книзі за 1982 рік, особовий рахунок № НОМЕР_2 рахувався за ОСОБА_3 . /т.1 а.с.71/

19 листопада 2010 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_11 дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом замість втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_9 , посвідченого державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за № 257. /т.1 а.с.117, 170-171, 196-197/

Відповідно до повідомлення Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області від 06 січня 2023 року, надання відомостей з Державного земельного кадастру здійснюється державними реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а тому Житомирська районна військова адміністрація не може надати інформаційну довідку на земельну ділянку (пай) площею 2.2086 га, кадастровий номер :01:000:0339, розташовану в адміністративних межах Квітневої сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, оскільки такий документ відсутній. /т.1 а.с.132-133, 138-139/

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 червня 2022 року в справі № 288/576/17 за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» про відшкодування моральної шкоди, скасовано рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2021 року, провадження у справі закрито. /т.1 а.с.135-136/

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2010 року в справі № 2-720/10, задоволено позов ОСОБА_11 , діючої в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_12 до відділу Державного комітету України із земельних ресурсів у Попільнянському районі Житомирської області, Почуйківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку за спадкоємцями, визнано за ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , як спадкоємцями за законом, право власності (в розмірі 1/2 однієї другої ідеальної частки за кожним): а) на земельну ділянку площею 0.2850 гектара, розташовану на території Почуйківської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 005809, виданого і зареєстрованого Почуйківською сільською радою народних депутатів 20 серпня 2002 року під № 406; б) на земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 2.2086 га, розташовану на території Почуйківської сільської ради, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 на підставі Державного акту серії ЯА № 886138, виданого Попільнянською райдержадміністрацією 09 лютого 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим № 02. /т.1 а.с.151/

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 26 лютого 2002 року є співвласниками в розмірі 1/2 частки за кожним на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.166-167, 190-191/

Відповідно до витягу від 04 травня 2022 року, виданого Почуйківським старостинським округом № 1: - згідно записів в погосподарській книзі № 7 за 1980-1982 роки Почуйківської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, особовий рахунок № НОМЕР_2 рахувався за ОСОБА_3 , список членів сім`ї: ОСОБА_3 , 1913 року народження; ОСОБА_6 , 1918 року народження; - згідно записів в погосподарській книзі № 5 за 1983-1985 роки Почуйківської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, особовий рахунок № НОМЕР_4 рахувався за ОСОБА_3 , список членів сім`ї: ОСОБА_3 , 1913 року народження; ОСОБА_6 , 1918 року народження; - згідно записів в погосподарській книзі № 5 за 1986-1990 роки Почуйківської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, особовий рахунок № НОМЕР_5 рахувався за ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), список членів сім`ї: ОСОБА_6 , 1918 року народження. Копія договору купівлі-продажу від 22 липня 1982 року ОСОБА_3 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_2 в сільській раді відсутня./т.1 а.с.173, 195/

Згідно довідки Почуйківського старостинського округу № 1 від 15 липня 2022 року: - інформація про те, що на ім`я ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , щодо реєстрації спадкової справи та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину в сільській раді відсутня; - згідно договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 інформація відсутня; - згідно записів в погосподарській книзі за 1982 рік, особовий рахунок № НОМЕР_2 рахувався за ОСОБА_3 . /т.1 а.с.174, 198/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку, посилаючись на норми статті 344 ЦК України, з тих підстав, що спадкоємці не прийняли вказане майно.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Нормами частини першої статті 316, частини першої статті 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (частина друга статті 318 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Згідно вимог частини другої статті 344 ЦК України, не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України, зокрема статтею 119.

Відповідно до статті 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх зазначених умов у сукупності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)).

Підсумовуючи вищевикладене, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18)), аналогічні висновки викладено також, у постанові Верховний Суду в справі № 583/1275/18 від 26 лютого 2021 року.

Позивач в поданому позові зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 у 1982 році було придбано житловий будинок та він користувався земельною ділянкою, площею 0.57 га за вказаною адресою і в зв`язку з тим, що спадщину після його смерті не прийняв його спадкоємець - ОСОБА_5 , а після його смерті не прийняла і наступна спадкоємиця ОСОБА_2 , він має право на зазначену земельну ділянку.

Разом з тим, Позивач не надав до суду підтверджень того, що він добросовісно, відкрито, безперервно користується зазначеною земельною ділянкою на протязі 15 років, відсутні будь-які докази того, що за вказаною адресою у інших осіб відсутнє зареєстроване право власності на майно, зважаючи на те, що Позивач не додав підтверджень відсутності інших спадкоємців та нерухомого майна, яке розташовано на вказаній земельній ділянці.

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на Позивача покладено обов`язок з доведення факту наявності у нього права на земельну ділянку, а тому зазначені вище обставини повністю виключають можливість для задоволення зазначеного позову, так як судом було роз`яснено Позивачу його право подавати докази, а в разі відсутності можливості надати їх самостійно, подавати клопотання про їх витребування, а суд позбавлений можливості ініціювати їх витребування.

Згідно постанов Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року в справі № 922/1574/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 394/130/21 (провадження № 61-1888св22) зазначено, що за змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Тобто, згідно з усталеною судовою практикою суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем на майно ОСОБА_3 , крім ОСОБА_5 , був також його син ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 1223 ЦК України та статті 524 ЦК Української РСР право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (статтях 529-532 ЦК Української РСР).

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічне за змістом правило передбачено статтею 548 ЦК Української РСР.

В даному випадку суд звертає увагу на ту обставину, що Позивач під час розгляду справи не порушував питання щодо залучення до участі в справі в якості відповідачів правонаступників ОСОБА_7 , який прийняв спадщину на 1/2 частку майна після смерті матері ОСОБА_6 та відповідно був сином ОСОБА_4 , що також є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено наявність підстав для визнання за ним права власності на земельну ділянку на підставі статті 344 ЦК України, так як встановлені під час розгляду обставини та надані Позивачем докази вказують на відсутність необхідних складових, як то добросовісність користування земельною ділянкою, відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб, безперервність користування протягом 15 років та відсутність документів, які б свідчили про наявність у Позивача прав на цю земельну ділянку, враховуючи те, що відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, крім того, Позивачем не залучено до участі у справі в якості відповідачів правонаступників спадкоємців на майно.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи Відповідач 2 ОСОБА_2 визнала позов.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні».

Таким чином, визнання позову Відповідачем 2 ОСОБА_2 , не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, а в даному випадку відсутність заперечень Відповідача 2 проти задоволення позову, суперечить викладеним у рішенні суду обставинам з викладених вище підстав.

При зверненні до суду Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому суд не здійснює їх розподіл, відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтею 119 ЗК України; статями 15, 16, 316, 317, 318, 328, 344, 1223, 1268 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на присадибну земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник