ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів державного бюджету у сумі 10 000,00 грн. для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними (протиправними) діями службової особи органу державної влади, Департаменту патрульної поліції.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11.05.2019 року інспектором 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанотом поліції Погореловим Д.С. було винесено постанову серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказана постанова оскаржена позивачем до суду. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року визнано дії поліцейського батальйону №4 роти № 6 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, скасовано дану постанову, закрито провадження у справі. Позивач вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито, а також визнання судом у рішенні від 09.10.2019 року по справі № 646/3271/19 дії поліцейського 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Такими діями позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, відсутність будь-яких належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення та визнання дій поліцейського неправомірними, свідчать про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Позивач зазначає, що моральна шкода полягає втому, що незаконні та протиправні дії поліцейського вплинули на його фізичний та психологічний стан, він відчував нервову напругу, викликану необхідністю змінити свій спосіб життя через виклики до суду, також був змушений протягом тривалого часу з 14.05.2019 року по 09.10.2019 року приймати участь у судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість. Позивач повинен був захищатися від незаконного звинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я, емоційного стану та руйнування звичних планів в житті. Також моральна шкода полягає в тому, що в період з 11.05.2019 року по 09.10.2019 року позивач був підданий адміністративному стягнення, тобто вважався особою, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року дану позовну заяву передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

23.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України, з якого вбачається , що Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом з тим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Вважаючи, що наявні умови та підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач помилково визначив,що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та має нести відповідальність за неправомірні дії фізичних осіб чи установ, підприємств або державних органів. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди, а також не надано доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди та глибину його фізичних і духовних страждань. Тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

30.11.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якій останні посилається на практику Верховного Суду, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц та № 520/3307/16, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

10.12.2020 року Управлінням патрульної поліції в Харківській області подано клопотання про передачу справи до Солом`янського районного суду м. Києва.

10.12.2020 року Управлінням патрульної поліції в Харківській області подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування,прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють за правилами ч. 6 ст. 1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм статтей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

16.12.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив Управління патрульної поліції в Харківській області.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив Департамент патрульної поліції Національної поліції України, через свого представника Левенцову К.Ю.

Скарга мотивована тим,що судом першої інстанції невірно застосовано норм матеріального та процесуального права для регулювання спірних правовідносин , надана невірна оцінка обставинам справи , які мали суттєве значення для вирішення справи , в результаті чого ухвалено несправедливе та необґрунтоване рішення.

Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин , що мають значення для справи , надання неналежної правової оцінки , призвело до порушення судом норм процесуального права , що вплинуло на правильність вирішення справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції було порушено правила територіальної підсудності. Відповідачем заявлялось відповідне клопотання про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва ,яке Фрунзенським районним судом задоволено не було.

Згідно вимог ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їх місцезнаходженням.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - юридична особа - Департамент патрульної поліції , зареєстрована за адресою : вул..Федора Ернста,3, м.Київ, 03048, водночас , Державна казначейська служба України зареєстрована за адресою : вул..Бастіонна , 6, м.Київ, 01601. А отже, справа мала б бути передана за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказував , що відчував нервову напругу викликану необхідністю змінити свій спосіб життя , через виклики до суду . Позивач був змушений протягом тривалого часу з 14.05.2019 року по 09.10.2019 року приймати участь у судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість. Отже , позивач посилаючись саме на необхідність приймати участь у судових засіданнях , оскільки на його думку, захищався від незаконного звинувачення , обмеження прав , приниження честі та гідності , спричинення моральних переживань. Внаслідок чого у Позивача нібито погіршився стан здоров`я, емоційний стан , були зруйновані звичайні плани в житті.

Та апелянт зазначає, що позивач посилався на наслідки , що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення владних повноважень , відкриття виконавчого провадження відносно нього. За таких обставин відсутні факти щодо наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди , причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні , відсутній розрахунок розміру заподіяної йому шкоди та, посилання на те чим він керувався при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Апелянт просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У листопаді 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив. У відзиві Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Так , апелянт у своїй скарзі вказує, що справа яка наразі переглядається судом , мала б бути передана за підсудністю на розгляд Солом`янського районного суду міста Києва , адже відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Проте , колегія суддів звертає увагу скаржника на те , що відповідно до ч.4 ст.28 ЦПК України , як зазначав і Дзержинський районний суд міста Харкова , справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Визначальним у цьому випадку був факто того , що позов поданий до суду з приводу незаконних дій службової особи державного органу - Департаменту патрульної поліції.

Вказана справа не входить до переліку наведених у ст.30 ЦПК України, згідно яких справа може розглядатися лише за правилами виключної підсудності.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судовим розглядом встановлено, що 11.05.2019 року інспектором 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погореловим Д.С. було винесено постанову серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 11.05.2019 року о 20 год. 38 хв., керуючи автомобілем HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_1 , на площі Павлівській, 4 (м.Харків), не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 (напрямок руху по смугах) та з смуги, яка вказує поворот ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху України.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року визнано дії поліцейського батальйону № 4 роти № 6 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. щодо винесення відносно ОСОБА_1 постанови серії ЕАВ №1143314 від 11.05.2019 року неправомірними, скасовано постанову інспектора батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Погорелова Д.С. серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.05.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрито.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Так, районним судом встановлено , що підставою для відшкодування моральної шкоди стало рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року яким провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП закрито.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Районним судом правильно здійснено посилання на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) у якій зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Відтак суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на практику Верхового Суду, адже предмет спору в наведених апелянтом висновках не є аналогічним предмету даної справи.

З урахування викладеного, колегія суддів погоджується із висновком районного суду , що у зв`язку із скасуванням постанови серії ЕАВ № 1143314 про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 , та закриттям провадження по справі №646/3271/19 , ОСОБА_1 завдано моральної шкоди , адже його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Апелянт вказує, що Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Скаржник наголошує, що позивач посилався на наслідки , що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішень , дій та бездіяльності органів державної влади , але саме оскарження цих дій не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає доведеним факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди , та вважає співмірним розмір цієї шкоди визначений районним судом у сумі 3000 грн. з ступенем душевних страждань завданих ОСОБА_1 незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов