Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 753/13844/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/14031/2023
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Колесник
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
15 листопада 2023 року місто Київ

Справа № 753/13844/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К.В.

сторони

позивач Кредитна спілка «ЗАРАЗ»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді О.М. Колесника, в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва.

у с т а н о в и в :

Кредитна спілка «ЗАРАЗ» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 330 271, 36 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що 17 квітня 2020 року КС «ЗАРАЗ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № КВ-00061/04-20/0310 відповідно до умов якого позивач зобов`язується надати відповідачеві грошові кошти строком на 12 місяців в сумі 100 000 грн. на цілі не пов`язані з придбанням товарів або послуг для особистих потреб, а відповідач в свою чергу зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 66 % річних, з урахуванням застосування взаємно погодженого сторонами механізму зміни відсоткової ставки, визначеного умовами Договору.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем згідно договору, про що свідчить розписка відповідача про видачу коштів у розмірі 100000 грн.

Відповідач, у свою чергу, умови договору не виконує належним чином, не погашає кредит, не сплачує відсотки, в результаті чого станом на 09 липня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 330 271,36 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 100 000 грн. та заборгованості за відсотками - 230 271,36 грн.

У зв`язку із зазначеними обставинами позивач і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної сілки «ЗАРАЗ» 330 271 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором № КВ-00061/04-20/0310 від 17.04.2020, 4 954 грн. 07 коп., судового збору, а всього стягнуто 335 225 грн. 43 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року по цивільній справі № 753/13844/21 за позовом Кредитної спілки «ЗАРАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2023 ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що апелянт не була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду належним чином. Причиною її неявки в судове засідання стало тривале лікування в стаціонарі на території України, а з початком вторгнення та повномасштабної війни розгорнутою Російською Федерацією - за кордоном. Отже, та думку апелянта, вона не була повідомлена про дату та час судового розгляду та не з`являлася у судове засідання з поважних причин.

Зауважує, що під час укладення договору ОСОБА_1 не була ознайомлена з усіма необхідними умовами, у тому числі повною вартістю кредиту, оскільки примірник договору не було їй надано через нібито постійну відсутність директора Кредитної спілки «ЗАРАЗ» на робочому місці. Окрім того, позивач приховав від апелянта повну й об`єктивну інформацію про кінцеву сукупну вартість кредиту, чим ввів позивальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми, яку вона мала сплатити за кредитним договором. Надалі ж, позивач звернувся до приватного нотаріуса Легкобит С.О. для вчинення виконавчого напису та 27.11.2020 було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № КВ-00061/04-20/0310 заборгованість у розмірі 314 384, 70 грн., у тому числі 100 000 грн. боргу по тілу кредиту, 79 384,70 - відсотки за користування кредитом. З 17.04.2020 по 02.10.2020 та 135 000 грн. - пеня нарахована за період з 21.05.2020 по 02.10.2020. Ані позивачем, ані нотаріусом відповідачу не було направлено жодних вимог/листів про наявність заборгованості та необхідність її погашення. Що вкотре свідчить про недобросовісні наміри позивача. На підставі виконавчого напису 01.12.2020 приватним виконавцем Овчаренко М.О. було відкрито виконавче провадження № 63775350, в межах якого було вчинено ряд дій та винесені постанови, у тому числі про арешт коштів та майна заявника. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2021 визнано виконавчий напис № 2286 від 27.11.2020 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. таким, що не підлягає виконанню. Однак у межах виконавчого провадження вже були стягнуті з відповідача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором які так і не були повернуті відповідачу.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивач в односторонньому порядку змінив умови процентної ставки, яка визначена як фіксована та незаконно нарахував проценти у потрійному розмірі використовуючи процентну ставку як штрафні санкції. Окрім того, позивачем разом з позовною заявою надано до суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого нарахована заборгованість в розмірі 330 271 грн. 36 коп. з яких 100 000 грн. 00 коп. тіло кредиту, а 230 271 грн. 36 коп. - відсотки і пеня, що більш ніж у два рази перевищує тіло кредиту. При цьому розрахунок проводиться за період з 17.04.2020 по 09.07.2021 (по дату фактичного звернення до суду). В той час, як п. 1.4.1 Договору встановлено, що кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати отримання відповідачем кредиту, тобто з 17.04.2020 по 17.04.2021. Таким чином, розрахунок заборгованості повинен проводитися до закінчення строку кредитування, а не до фактичної дати звернення до суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача Швець К.О. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача Кредитної спілки «ЗАРАЗ» Огородник К.Я. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, заочне рішння Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2023 просив залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору та не виконано взятих на себе зобов`язань за цими договорами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі, зазначеному у наданому позивачем розрахунку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, є, зокрема, договори та інші правочини.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України, передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 17 квітня 2020 року КС "ЗАРАЗ" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № КВ-00061/04-20/0310 «Про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 2» відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі кредитної лінії з лімітом в сумі 100 000 грн в межах якого позивальник може отримувати будь-які суми кредиту на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші нараховані суми на умовах та в строки, встановлених договором.

В договорі кредиту позичальником ОСОБА_1 виконано власноручний підпис.

Згідно п. 11.13 Договору кредиту підпис позивальника є підтвердженням того, що Позичальник отримав в письмовій формі інформацію, вуказану в п.11.4 Договору до укладання договору, один з оригіналів цього Договору та Додаток до Договору (графік розрахунків) одразу після їх підписання, але до початку надання Кредитодавцем фінансових послуг.

Отже, зазначене спростовує твердження апелянта про ту обставину, що примірник договору кредиту їй вручено не було.

Згідно платіжного доручення № 954 від 17.04.2020 КС «ЗАРАЗ» ОСОБА_1 надано транш за кредитною лінією у розмірі 100 000 грн. (а.с. 21).

Розпискою про отримання кредиту ОСОБА_1 підтвердила факт отримання кредиту в розмірі 100 000 грн. (а.с. 22).

Відповідно п. 1 Договору кредиту плата за користування кредитом (проценти) становить 66 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Збільшення процентної ставки за договром можливе за письмової згоди позичальника.

Мінімальною вартістю кредиту є відсотки за користування кредитом нараховані за повні три місяці користування наданими коштами.

Сторонами погоджено механізм зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом (що є однією з істотних умов договору для Кредитодавця), який викладено в п. 7 Договору. Даний механіз зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом застосовується автоматично при наявності передбачених Договором підстав для його застосування, є виключним наслідком належного виконання Позичальником умов Договору та діє до повного усунення Позичальником порушень у виконанні зобов`язань.

Відповідно п. 7.1 Договору кредиту, сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позивальником графіку розрахунків (Додатку № 1 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визначатиметься кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту, кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в потрійному розмірі, від визначеної в п. 1.1 Договору плати за користування кредитом.

Відповідно п. 3.2 Договору - обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кердиом нараховуються з дня отримання позивчальником суми кредиту (списання відповідної суми з рахунку Кредитодавця або видачі готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування за рахунок Кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно п. 3.3 Договору прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем.

З 01.03.2021 у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за Кредитним договором, виданий позичальнику кредит визнаний кредитом з підвищеним ризиком та до нього застосовано положення п. 7.1, п. 9.2 Договору.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що зміна розміру нарахування відсотків передбачена в договорі, що спростовує твердження апелянта про ту обставину, що позивач в односторонньому порядку змінив умови процентної ставки.

Окрім того в матеріалах срави наявна розписка про ознайомлення з істотними умовами договору. Де в п. 5 в переліку істотних умов кредитного договору № КВ-00061/04-20/0310 від 17.04.2017 зазначено, що застосування взаємопогодженого механізму зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до п. 7.1 Договору та нарахування пені відповідно до п. 9.2 Договору проводиться Кредитором автоматично на умовах викладних в договорі виключно на підставі невиконання/неналежного виконання умов Договору Позичальником та не потребує попереднього попередження Кредитором Позичальника. ОСОБА_1 поставивши свій підпис, підтвердила, що обрані умови фінансового кредитування, вважає прийнятними та вигіднимии для себе. (а.с. 19)

Пунктом 1.4.1. визначено, що Кредит надається строком на 12 місяців від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 17.04.2020 по 17.04.2021.

Відповідно п. 9.3. закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно п. 9.6. Сторони дійшли згоди про те, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Договором, понесних кредитодавцем витрат та збитків, пов`язаних із стягненням простроченої заборгованості становить десять років.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 , за нею станом на 09.07.2021 утворилась заборгованість у сумі 330 271, 36 грн., з яких:

100 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням;

230 271,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Такі розрахунки не спростовані стороною відповідача, а тому вони можуть бути взяті до уваги судом при визначені розміру заборгованості за кредитами, який підлягає стягненню з позичальника на користь Кредитної спілки.

Твердження апелянта, щодо тієх обставини, що розрахунок заборгованості повинен проводитися до закінчення строку дії кредиту, не знайшло свого підтвердження, оскільки договором кредиту передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє від відповідальності за його порушеня.

Так, позивач у цій справі довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів у вказаному розмірі, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідач не спростувала зазначеного, не надала власного розрахунку, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заявленого позивачем розміру заборгованості, оцінюються колегією суддів критично, оскільки такі доводи зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окрім того, судом при ухваленні рішення дотримано і норм процесуального права. Колегія суддів погоджується із висновками суду викладеними в Ухвалі Дарницького районного суду від 17.07.2023 щодо тієї обставини, що апелянт була повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи.

Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається кредитором доведено виконання ним своїх обов`язків за кредитними договорами, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною відповідача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору. Загалом такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права і зводяться до намагання переоцінити встановлені судом обставини.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 20 листопада 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна