Справа № 626/2067/23
Провадження № 2/626/428/2023
02.11.2023 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Рибальченко І.Г.
за участі секретаря Скачко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Красноградського району, про визначення місця проживання дитини,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій вказує, що з 13.02.2011 року до листопада 2022 року він проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання у них народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти на даний час проживають з позивачем і перебувають на його повному утриманні. Відповідачка з місця свого проживання виїхала, дітей покинула з ним. У зв`язку з тим, що діти зареєстровані за місцем ресєтрації відповідачки і вона у добровільному порядку не погоджується зняти дітей з реєстрації за місцем свого проживання та визначити їх місце проживання з батьком, позивач змушений звернутися до суду.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява, в якій він позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.
Так як відповідач в судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, не подавала відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, направив до суду висновок щодо визначення місця проживання дітей.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: за час сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вони стали батьками трьох дітей, зокрема син ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а донька ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_10.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Наталинської сільської щодо визначення місця проживання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення частини 1 статті 32 Конституції України гарантують, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією України.
Разом з цим, частина 3 статті 51 Конституції України унормовує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. А пункт 6 частини 1 статті 92 Основного Закону України вказує на те, що засади сім`ї, охорони дитинства, материнства та батьківства визначаються виключно законами України.
Отже, право на сімейне життя, в тому числі і право проживати разом із своєю дитиною, може бути обмежене законами України.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц).
Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, суд вважає, що положеннями статті 9 Конвенції встановлено обмеження права батьків на сімейне життя, в аспекті права проживати разом із своєю дитиною, у тому випадку, якщо батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Тобто, як і у цій справі.
Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на повагу до свого сімейного життя. Але частиною 2 статті 8 передбачає і обмеження такого права, зокрема, право органів державної влади втручатись у здійснення такого права, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб.
Положення частин 3, 4 статті 29 Цивільного кодексу України передбачають загальне правило, за яким, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.
Але, частина 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Отже, вказаним нормативно-правовим актом прямо передбачена підстава для втручання суду у право батьків на сімейне життя, в аспекті права жити разом із своєю дитиною, зокрема, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. І у справі, що розглядається судом, має місце саме такий випадок. Також суд відзначає, що такий випадок суд розцінює як необхідний у демократичному суспільстві, оскільки його метою є захист права дитини на визначення найбільш сприятливого для неї середовища для зростання.
При цьому суд одразу відзначає, що за положеннями частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Діти ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 проживають разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Житлово-побутові умови задовільні, у кожної дитини наявне спальне місце та шафи для речей, наявні речі згідно віку та сезону, продукти харчування, телефони для навчання. Мати дітей ОСОБА_2 вихованням, навчанням та піклуванням дітей не займається. Позивач здатен забезпечити рівень життя дітей, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Наталинської сільської ради по місцю реєстрації батька створено всі належні умови для проживання дітей.
Таким чином, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей з ним, що, на думку суду, якайкраще забезпечить інтереси дітей.
Керуючись ст.ст. 12, 81,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст..ст.110,112,160,161 СК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 -задовольнити.
Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Красноградським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя