справа № 759/5458/22 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/3842/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 6 548 грн. 30 коп. за кредитним договором б/н від 21 квітня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 21 квітня 2016 року, згідно якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 000 грн. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на положення ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. При цьому, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Спадкоємці не зверталися із заявами про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори, а, відтак, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України прийняли спадщину. 12 вересня 2021 року позивачем було направлено спадкоємцям лист-претензію, відповідно до якого позивач пред`явив свої вимоги. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 21 квітня 2016 року становить 6 548 грн. 30 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним було надано достатні, належні та допустимі докази того, що 12 вересня 2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Позивач також вказує, що відповідачі не заявляли про застосування строку позовної давності. Позивач надіслав лист-претензію від 26 серпня 2021 року до нотаріуса за вих. № SAMDNWFC 4 від 02 серпня 2021 року, у якому чітко зазначено «на теперішній час банку стало відомо, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Отже, претензію кредитора направлено в межах встановленого законом строку. Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Позичальник не складав заповіту, спадкова справа після його смерті згідно відповіді нотаріальної контори не заводилась, з вимогами про спадкування після смерті позичальника ніхто до нотаріальної контори не звертався, в ході судового розгляду справи не встановлений факт наявності інших спадкоємців позичальника, у тому числі першої черги. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі не мешкали разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, то вони вважаються належними спадкоємцями. Позивач посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20, від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц та вказує, що обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Позивач зазначає, що відповідачі до суду не з`являлися, заперечень на позов не подавали, не надавали доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а також не надали доказів, що квартира, в якій мешкав спадкодавець, йому не належить. Отже, саме на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказує про те, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року встановлено, що 09 січня 2019 року на запит суду надійшов актовий запис про смерть №2382 від 06 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 помер. Дана ухвала була отримана позивачем 06 березня 2019 року. Таким чином, 06 березня 2019 року позивач був обізнаний про факт смерті сина відповідача та враховуючи терміни прийняття спадщини був обізнаний і про факт її прийняття. Натомість, перша претензія кредитора була направлена лише 02 серпня 2021 року. Тобто, через 2 роки 4 місяці та 30 днів. Відтак, позивач не пред`явив вимоги до спадкоємців у встановлений строк, а тому позбавлений такого права вимоги. Крім того, ОСОБА_3 на момент смерті не володів жодним майном, у зв`язку з чим, вартість майна, одержаного у спадщину складає 0, 00 грн. Відповідач зазначає, що твердження позивача щодо наявності права власності ОСОБА_3 на квартиру, в якій він мав зареєстроване місце проживання, є помилковими, оскільки відповідно до свідоцтва про право власність на житло, власниками зазначеної квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 квітня 2016 року № б/н ОСОБА_3 підписав заяву та отримав в АТ КБ «Приватбанк», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань у останнього на момент його смерті виникла заборгованість за кредитом у розмірі 6 548 грн 30 коп.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року встановлено, що в листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, яка станом на листопад 2018 року становила 14 083 грн. 61 коп. (а.с. 82).

Зазначеною ухвалою суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку з смертю відповідача та у зв`язку з тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

АТ КБ «Приватбанк» погодився з ухвалою суду та відповідно апеляційної скарги не подавав. В червні 2019 року представник банку звернувся до суду з заявою про повернення судового збору в зв`язку з закриття провадження у справі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82449127).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Всупереч вимогам зазначеної статті закону ПАТ КБ «Приватбанк» в травні 2022 року повторно звернувся до суду з позовом до спадкоємців померлого ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6 548 грн. 30 коп., перерахувавши її розмір на дату смерті останнього, тобто, станом на 05 лютого 2018 року.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

В даному випадку пред`явлення позову до спадкоємців померлого боржника про стягнення частини заборгованості, яка входила до складу заборгованості за попереднім позовом, щодо якого наявна ухвала про закриття провадження у справі - є пред`явленням повторного позову з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав про можливість повторного розгляду позову банку, за наявності чинної ухвали суду про закриття провадження у спорі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Зазначені порушення норм процесуального права у відповідності до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України є підставою до скасування рішення та закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 377, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 12 травня 2023 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Мережко М.В.