Ухвала

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 489/1155/23

провадження № 61-15762ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 79 808,50 грн.

Ленінський районний суд м. Миколаєва рішенням від 08 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

У листопаді 2023 року АТ «Українська залізниця» надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 2 684,00 грн.

Ціна позову у цій справі становить 79 808,50 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 х 100 = 268 400 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Як на підставу для перегляду судових рішень у малозначній справі заявник посилається на значний суспільний інтерес та виняткове значення справи для товариства, оскільки питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, якого було звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору, стосується не лише відповідача, а й інших підприємств. Внаслідок військової агресії рф проти України АТ «Українська залізниця» зазнала руйнувань інфраструктури, втрати майна та активів, в зв`язку з чим питання відшкодування матеріальної шкоди є вагомим та важливим.

Проте, суд такі доводи не бере до уваги з огляду на те, що доводи товариства зводяться до бажання добитися повторного розгляду справи, натомість не доводить виняткове для нього значення саме цієї справи, оскільки зводиться до суб`єктивного та індивідуального ставлення до результату розгляду спору. Також наявність суспільного інтересу відповідач не довів належним чином, оскільки не обґрунтував, яким чином спірні правовідносини стосуються невизначеного кола осіб.

Враховуючи вищенаведене, заявник не довів, а суд не встановив наявність виключних обставин для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі, відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко