ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1679/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №2322/395/11 Категорія: на ухвалу Кваша І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Любченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року про застосування заходів процесуального примусу у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", -

в с т а н о в и в:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебувала вказана цивільна справа.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді від розгляду його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк"- відмовлено.

Застосовано відносно ОСОБА_1 заходи процесуального примусу та стягнуто з нього в дохід державного бюджету штраф у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2684,00 грн.

Ухвала обґрунтована тим, що неодноразові звернення ОСОБА_1 із заявами про відвід з одних і тих же самих мотивів, а саме незгода з процесуальними рішеннями і діями судді, суд вважав неприпустимою поведінкою.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу про застосування відносно нього заходів процесуального примусу та відмову у відводі головуючої судді Кваші І.М. у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не мотивував належним чином в оскаржуваній ухвалі підстави для застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді значного за розміром штрафу в сумі 2684 грн., та не вказав, які саме заяви повторюються, що були викладені заявником у його заявах про відвід головуючої судді Кваші І.М.

Зазначає, що в ухвалі не конкретизовано в чому саме полягав вияв можливої неприпустимої поведінки і створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства ОСОБА_1 до головуючого судді та не зазначено жодного слова із заяв про відвід, в чому полягав вияв можливої неприпустимої поведінки і створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства чи неповага до судді.

Зазначає, що в ухвалі суду лише констатовано, що ОСОБА_1 заявлено чотири відводи головуючому судді Кваші І.М., однак, у ній взагалі не конкретизовано, яка саме із поданих позивачем заяв є виявом зловживання процесуальними правами з боку позивача, не зазначено дату подання цих заяв та не наведено відомості про підстави заявлення позивачем таких відводів, результати їх розгляду та інше.

Вказує, що після відведення судді Кваші І.М. від судового розгляду цивільної справи №709/665/20, де вирішується преюдиційне питання про визнання недійсним кредитного договору, у сторони позивача не може бути довіри до цього ж судді при розгляді пов`язаної цивільної справи №2322/395/11.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не вказано, що серед приводів для заявлення ОСОБА_1 відводів є не лише втрата довіри позивачем до вказаного складу суду і подання останнім скарг до Вищої ради правосуддя, але і подання заяв до ДБР і Генеральної прокуратури про відкриття кримінальних проваджень по факту неправомірних дій суддею Кваші І.М. при здійсненні судочинства у справі № 2322/395/11. Скаржник вважає, що цей факт зумовив прийняття оскаржуваної ухвали, що є засобом тиску на позивача від подальших його дій відносно судді ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неодноразове звернення до суду першої інстанції із необґрунтованими заявами про відвід судді Кваші І.М. є завідомо безпідставним, оскільки заявлені з одних і тих самих мотивів, а саме незгоди із процесуальними рішеннями і діями судді, тому такі дії суд вважав неприпустимою поведінкою та зловживання ним процесуальним правами, що є підставою для накладення штрафу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина третя та четверта статті 44 ЦПК України).

Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з частиною першою, другою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

До кола основних прав учасників справи належить право подавати заяви та клопотання і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Спеціальним правом учасника справи є право подати заяву про відвід судді. Відповідно до частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У справі, що переглядається встановлено, що підставою для заявленого 07 серпня 2023 року ОСОБА_3 відводу судді Кваші І.М. є повторна участь судді у розгляді тієї самої справи, оскільки суддя вже розглядала заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Підставою для відводу головуючої судді Кваші І.М. у поданій заяві від 17 серпня 2023 року ОСОБА_1 вказує те, що суддя під час розгляду цивільної справи за його позовом до ПАТ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору про надання валютних коштів наклала на нього штраф у розмірі 5000 грн. за зловживання процесуальними правами, хоча це було покарання за його скарги на суддю до ВРП і відкриття кримінального провадження щодо судді. В подальшому суддю було відведено від розгляду вказаної справи. Крім цього, суддя Кваша І.М. вже розглядала заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ця обставина є перешкодою для розгляду суддею такої заяви повторно.

21 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючої судді Кваші І.М., яку обґрунтовує тим, що 07.08.2023 року по даній справі ним було подано заяву про відвід головуючої судді Кваші І.М. Заява для розгляду була передана судді Чорнобаївського районного суду Романовій О.Г. Про результати розгляду заяви про відвід він дізнався лише 17 серпня 2023 року і в цей же день ним повторно подано заяву про відвід судді Кваші І.М. Заяву від 17.08.2023 року розглянуто суддею Квашею І.М., що заявник вважав порушенням вимог ст. 40 ЦПК України. Оскільки засідання по даній справі призначено на 21.08.2023 року, заяву про відвід мав розглядати інший суддя. При цьому скаржник зазначив, що на даний час в країні введено воєнний стан і скасовано всі вихідні та святкові дні.

Всі вищевказані заяви залишені судом без задоволення.

Підставою для заявленого ОСОБА_1 21 серпня 2023 року відводу головуючої судді Кваші І.М. є те, що головуючий не викликала в судове засідання його представника адвоката Пилипенка Р.Б., і це позбавляє його права на захист.

Колегія суддів, вважає підстави заявленого відводу необґрунтованими з огляду на ту обставину, що судом було повідомлено учасників справи шляхом направлення смс-повідомлень. Крім того, як видно із матеріалів справи ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи, тобто був обізнаний про місце, день та час розгляду справи. Факт відсутності представника заявника не свідчить про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що саме ОСОБА_1 є зацікавленою особою та підтримує комунікацію з своїм представником.

Враховуючи те, що заявником наведено підстави заявленого відводу, які викладені ним у попередніх заявах, тобто він вже звертався із заявами про відвід судді Кваші І.М. у цій справі, які за результатами розгляду судом першої інстанції залишені без задоволення, колегія суддів доходить до переконання, що стягуючи з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що повторно заявляючи судді безпідставний відвід в цій справі заявник зловживає своїми процесуальними правами, що є підставою для накладення на нього штрафу відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про зловживаннями ОСОБА_1 своїми процесуальними правами з огляду на подання заяви про відвід судді від 21 серпня 2023 року узгоджуються з обставинами справи та є обґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що ухвала суду в частині відмови у задоволенні відводу апеляційним судом не переглядається, оскільки вона відповідно до ст. 353 ЦПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Судді: