Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4652/22 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 37 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в м.Житомирі цивільну справу №279/4652/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення страхового відшкодування

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року та додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Шульги О.М.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування (моральну шкоду) у розмірі 36 000,00 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 10 573,15 грн., 3% річних у розмірі 662,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 3743,79 грн., що разом становить 14 979,73 грн.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 по вул. Житомирській у с. Лісівщина Коростенського району Житомирської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом вказаної ДТП 29 листопада 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000754 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - ТДВ «СК Гардіан») згідно Полісу №АР/2161715.

16 лютого 2022 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для доньки загиблого - ОСОБА_1 у розмірі 36 000,00 гривень (частка моральної шкоди доньки, оскільки у загиблого до складу сім`ї входить ще дружина), що визначена наступним чином: 6 000,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 29.11.2021 року)?12?2 = 36 000,00 грн.

Листом від 27.06.2022 року ТДВ «СК «Гардіан» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховою компанією відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП.

З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, при цьому цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК Гардіан» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 36 000,00 грн., пеню з розрахунку подвійної ставки Національного банку України у розмірі 10 573,15 грн., три відсотки річних у сумі 662,79, інфляційні витрати у розмірі 3 743,79 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі №279/4652/22, посилаючись на те, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року позов було задоволено повністю, просив стягнути з відповідача ТДВ «СК Гардіан» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Додатковим рішенням Коростенського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року заяву представника позивача задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК Гардіан» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду ТДВ «СК Гардіан» звернулось із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року та додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування скарги зазначено, що висновок суду, відповідно до якого відповідач мав прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніше 90 днів з дня отримання заяви є помилковим, оскільки у даному випадку суд керувався абзацом другим та третім п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV, яким дійсно передбачено, що страховик приймає рішення у вищезазначений строк. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на абзац четвертий п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV, яким встановлено виняток із цього обов`язку, зокрема, якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Враховуючи, що наразі кримінальне провадження стосовно водія транспортного засобу ВАЗ 2104, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 не завершено, у відповідача не вичерпався строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування на користь позивача. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, стосовно того, що відповідач прострочив своє зобов`язання після сплину 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та має сплатити як суму основного боргу, так і штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних та інфляційні витрати.

Окрім того зазначає, що у матеріалах справи відсутні достовірні докази у підтвердження того, що смерть пішохода ОСОБА_3 є прямим наслідком зіткнення із транспортним засобом ВАЗ 2104, д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Водночас, із витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000754 вбачається, що пішохід ОСОБА_3 перетинав дорожню частину зправа наліво на четвереньках, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що смерть пішохода могла настати внаслідок низки інших обставин, наприклад, різкого погіршення стану здоров`я. Отже, заключаючи висновки щодо причин та обставин ДТП, суд першої інстанції виходив не з доказів, що підтверджують фактичні обставини події, а з припущень, що є порушенням ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також у поданій до суду заяві просить стягнути із ТДВ «СК Гардіан» на користь ОСОБА_1 витрати у зв`язку із розглядом справ на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.

Вказує, що кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачу є встановленим та не підлягає доказуванню. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримуються Верховний Суд, про що свідчать його постанови від 05.12.2018 у справі №757/59802/16-ц, від 10.01.2019 у справі №500/2095/15-ц і від 01.07.2020 у справі №554/858/19.

Зазначає, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання відповідачем відповідної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під розгляду справи встановлено, що 29.11.2021 року по вул. Житомирській у с. Лісівщина Коростенського району Житомирської області сталася ДТП за участю водія автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину зправа наліво на четвереньках та загинув на місці події. За даним фактом 29.11.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00007540 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.21,30).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане повторно 02 лютого 2022 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Із листа Коростенської окружної прокуратури від 13.06.2022 року вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження триває, повідомлення про підозру особі не вручалось, рішення не прийнято (а.с.29).

Відповідно до полісу № АР/2161715 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК Гардіан» (а.с.23,93).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27.01.1982 року вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3 (а.с.18).

16 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 направив на адресу ТДВ «СК Гардіан» заяву про виплату страхового відшкодування у виді моральної шкоди в розмірі 36 000,00 грн. (а.с.10).

Згідно відповіді ТДВ «СК Гардіан» №27/06/22/4 від 27 червня 2022 року з урахуванням того, що розгляд ДТП 29.11.2021 р. у кримінальній справі не завершено, строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 призупинено до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили (а.с.26).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 Закону №1961-ІV, та враховує наявність іншої особи, яка має право на отримання такої виплати, а також, враховуючи прострочення страховою компанією виконання грошового зобов`язання щодо відшкодування шкоди, наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат, 3% річних та пені, відповідно до проведеного позивачем розрахунку, який не спростовано відповідачем.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, однак суд першої інстанції дійшов хибного висновку про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, із відповіді ТДВ «СК Гардіан» №27/06/22/4 від 27 червня 2022 року вбачається, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 призупинено до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачу страхового відшкодування та визначення його розміру буде ухвалене в цій справі.

Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ТДВ «СК Гардіан» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення позивача до суду з позовом у страховика не настав строк для виплати страхового відшкодування, між позивачем та ТДВ «СК Гардіан» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав.

З урахуванням часткового задоволення позову, додаткове рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягає зміні.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи слідує, 22 лютого 2023 року представником позивача - адвокатом Ільків М.М. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №22.06.22 від 21 лютого 2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №19/23 від 21 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншуправничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Надання адвокатом Ільків М.М. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої допомоги в Коростеньському міськрайонному суді Житомирської області (а.с.13); договором про надання правової допомоги № 22.06.22 від 22.06.2022 року, укладеним між адвокатом Ільків М.М. та ОСОБА_1 (а.с.14); детальним описом наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 22.06.22 від 21 лютого 2023 року, у якому заначено об`єм послуг з правничої допомоги з деталізацією кожного її виду, затраченим адвокатом часу та їх вартості на загальну суму 8 000,00 грн (а.с.122-123) року та квитанцію до прибуткового касового ордера №19/23 від 21 лютого 2023 року (а.с.124).

З урахуванням викладеного, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат між сторонами до розміру задоволених позовних вимог (71%), підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 5 680,00 грн.

У поданій до апеляційного суду заяві представник позивача адвокат Ільків М.М. просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду справи, у розмірі 4 000,00 грн.

Надання адвокатом Ільків М.М. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої допомоги в Житомирському апеляційному суді (а.с.13,55), договором про надання правової допомоги №22.06.22 від 22.06.2022 року, укладеним між адвокатом Ільків М.М. та ОСОБА_1 (а.с.14); детальним описом наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги №22.06.22 від 07 квітня 2023 року, у якому заначено про надану послугу із написання відзиву на апеляційну скаргу (2 год.) вартістю 4 000,00 грн (а.с.177 зворот) та квитанцію до прибуткового касового ордера №19/23 від 06 квітня 2023 року (а.с.174).

Відповідно до п.6.2 Договору вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції становить 4 000,00 грн.

Враховуючи, що представником позивача було надано суду належні і допустимі докази на підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх стягнення із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог після апеляційного перегляду в розмірі 2840,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат в силу вимог закону, судовий збір, який підлягав сплаті за подання позовної заяви у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог (71%), підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1409,21 грн., судовий збір, сплачений відповідачем - ТДВ «СК Гардіан» за подання апеляційної скарги, у відсотковому співвідношенні відмовлених позовних вимог (29%) необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у розмірі 863,39 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 36 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» в дохід держави судовий збір в розмірі 1409,21 грн.

Додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, з 8000,00 грн. до 5 680,00 грн.

Компенсувати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 863,39 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2840,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді