КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8260/23 Головуючий у І інстанції Сирбул О.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4195, про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», як правонаступника ПАТ «Платинум Банк», заборгованості за кредитним договором № 164/8403BCLКA від 23 грудня 2013 року у загальному розмірі 17 340,72 грн.

Зазначений виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання приватному виконавцю виконавчого округу мі. Києва Юхименко О.Л., яка 29 жовтня 2019 року прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 60442539 та розпочала його примусове виконання.

Позивач просила визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що він був виданий нотаріусом без дотриманням вимог щодо його вчинення на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору, який був укладений з банком у простій письмовій формі. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 073,60 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 рокупозов задоволено.

Визнано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4195, виданий 12 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. на підставі заяви ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн та витрати на правову допомогу в сумі 14 000,00 грн, а всього - 15 073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована в судовому порядку, а оскільки укладений між сторонами кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з недотриманням умов його вчинення та подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, в тому числі на правову допомогу, суд вважав, що такі витрати є реальними, фактичними та неминучими, відповідають складності справи та підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, відповідач через представника за довіреністю - Огороднійчука Д.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 50 % сплаченого судового збору та відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ухвалу про відкриття провадження у даній справі з додатками ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало 05 червня 2023 року та у встановлений строк 09 червня 2023 року направило до суду засобами поштового зв`язку заяву про часткове визнання позову відповідно до порядку, передбаченого статями 49, 142, 206 ЦПК України, однак суд першої інстанції при ухваленні рішення та стягненні судових витрат безпідставно не взяв її до уваги.

Відповідач наголошує на розбіжності сум, вказаних представником позивача у позовній заяві, а також додатках до неї, а саме: в орієнтованому розрахунку витрат на правничу допомогу вказана сума 12 000,00 грн, а в прохальній частині позову - 14 000,00 грн. Натомість у пункті 4 договору № 221 про надання правничої допомоги від 10 травня 2023 року передбачається надання правничої допомоги клієнту на платній основі, розмір гонорару складає 10 000,00 грн, а підписання угоди підтверджує факт оплати послуг в повному обсязі. При тому, що квитанція, надана позивачем, датується 19 травня 2023 року на суму 14 000,00 грн. Тобто, наявні розбіжності у датах фактичної сплати гонорару за надання правничої допомоги та чітко визначеного розміру наданої правової допомоги.

Вважає, що ціна за складання повного пакету документів (позовна заява, заява про витребування доказів, заява про забезпечення позову) у даній справі складає орієнтовано 2 000,00 грн, адже спір у цій справі не належить до категорії справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами такої категорії є сталою та сформована правова позиція, а тому складання позовної заяви з додатками для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності, не потребує значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто не займає багато часу на виготовлення.

Враховуючи наведене, на переконання відповідача, сума правової допомоги є необґрунтованою, а також вбачаються ознаки штучного збільшення обсягу необхідної правничої допомоги відповідно до складності справи, суми заборгованості та розміру витрат на її надання.

Крім того, зазначає, що наявна у додатках до позову квитанція до прибуткового касового ордера № 221 від 19 травня 2023 року не відповідає вимогам закону, оскільки не має всіх необхідних реквізитів, а також відсутній підпис касира підприємства або особи, що здійснює його функції.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що сума заборгованості за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, складає 17 840,72 грн, тобто сума витрат на правову допомогу, заявлена до стягнення позивачем, становить майже 80 % суми боргу за виконавчим написом, тому розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не пропорційним до суми спору.

Вказує, що суд першої інстанції помилково не застосував положення частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», так як у зв`язку з направленням відповідачем заяви про часткове визнання позову існували підстави для повернення 50 відсотків суми сплаченого судового збору позивачу з державного бюджету.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами частини першої, другої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У частинах першій, другій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вітер В.М. пред`явила до Дарницького районного суду м. Києвапозов до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 12 вересня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4195, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення з відповідача на її користь судових витрат, що складаються із судового збору у розмірі 1 073,60 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

22 травня 2023 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали з доданими до неї матеріалами позову для подання відзиву на позовну заяву.

Копію вказаної ухвали ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало 05 червня 2023 року, про що свідчить повернуте до суду повідомлення про вручення поштового відправлення.

Встановлено, що 09 червня 2023 року відповідач надіслав до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку заяву про часткове визнання позову, в якій просив позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити та відмовити у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також повернути позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалюючи оскаржуване рішення від 12 червня 2023 року, суд першої інстанції передчасно вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви, помилково керуючись загальним правилом частини першої статті 141 ЦПК України і не звернувши увагу на встановлений ним строк на подання відзиву на позовну заяву та дотримання відповідачем зазначеного строку при поданні заяви про визнання позову по суті спору, а тому оскаржуване рішення в цій частині не можна визнати законним і обґрунтованим.

Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Згідно із частини першою цієї статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститися й у частині третій статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

Частиною другою статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції на вказані вимоги процесуального закону уваги не звернув та не врахував, що відповідач до початку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження по суті позовні вимоги, які стосувалися визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнав, зазначивши про це в окремій письмовій заяві, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про стягнення з нього на користь позивача сплаченого судового збору у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що половину сплаченого позивачем судового збору у розмірі 536,80 грн слід повернути їй з державного бюджету, а іншу половину покласти на відповідача.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини друга, третя статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заявленої суми витрат за надання професійної правничої допомоги позивачем додано до позовної заяви копію договору № 221 про надання правничої допомоги від 10 травня 2023 року, укладеного між адвокатом Вітер В.М. та ОСОБА_1., акт виконаних робіт до цього договору від 19 травня 2023 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 19 травня 2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 221 від 19 травня 2023 року.

Згідно із пунктом 4 договору надання правничої допомоги клієнту за цією угодою здійснюється на платній основі. Розмір гонорару за цією угодою складає 10 000,00 грн.

Таким чином розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги позивачу визначений в договорі у вигляді фіксованої суми 10 000,00 грн і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу на представлення інтересів позивача у даній справі в суді першої інстанції.

Водночас, з акту виконаних робіт вбачається, що адвокат виконав роботи (надав послуги), загальна вартість яких становить 14 000,00 грн, в тому числі надання усної консультації - 1 000,00 грн, підготовка і подача адвокатського запиту - 1 000,00 грн та підготовка і подача позовної заяви - 12 000,00 грн.

Із квитанції до прибуткового касового ордеру № 221 вбачається що 19 травня 2023 року позивач сплатила адвокату Вітер В.М. 14 000,00 грн.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції безпідставно виходив з наявності підстав для відшкодування ОСОБА_1 за рахунок ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» 14 000,00 грн в якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір винагороди адвоката Вітер В.М. за надання правової допомоги позивачу у даному випадку визначений в договорі у вигляді фіксованої суми 10 000,00 грн і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу на представлення інтересів позивача у справі.

Проаналізувавши надані адвокатом Вітер В.М. позивачу юридичні послуги та виконані роботи у даній справі № 753/8260/23, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих ОСОБА_1 письмових документів, які були предметом судового розгляду, а також час, який необхідний адвокату на їх отримання, підготовку та подання до суду, колегія суддів дійшла висновку, що сума витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести позивач у цій справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представником відповідача не доведено не співмірності і необґрунтованості вказаних витрат, які підлягають розподілу між сторонами, хоча це є його процесуальним обов`язком згідно положень частини п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України.

Пред'явлений позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, носить немайновий характер, тому посилання апеляційної скарги на те, що заявлена до стягнення позивачем сума витрат на правову допомогу є непропорційною до суми боргу за виконавчим написом є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що квитанція до прибуткового касового ордера № 221 від 19 травня 2023 року не відповідає вимогам Положенню про ведення касових операцій в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року, з огляду на відсутність підпису касира підприємства або особи, що здійснює його функції, є необґрунтованими, оскільки вказана квитанція підписана адвокатом Вітер В.М. та скріплена його печаткою, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально і є самозайнятою особою.

При цьому Положення № 637, на яке посилається представник відповідача, втратило чинність 05 січня 2018 рок на підставі Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії спору, що є немайновим, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи і значенням справи для сторони, а також урахувавши заперечення відповідача щодо розміру стягнутих витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, на переконання колегії суддів, стягнення судових витрат, понесених позивачем внаслідок дій відповідача щодо отримання виконавчого напису нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, та розглядом позову з цього питання в суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів, які позивач змушена реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності і не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, затрачених з метою захисту прав судовому порядку, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача частково заслуговують на увагу, а висновок суду про розподіл судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі не відповідає матеріалам справи, зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак ухвалене у справі рішення в оскаржуваній частині не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача сум судових витрат.

В частині вирішених позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішення суду першої інстанції не оскаржується відповідачем, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Враховуючи, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2023 рокуоскаржується в частині розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, а відповідач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги на це рішення у розмірі 1 610,41 грн відповідно до платіжної інструкції № 817 від 15 червня 2023 року, то документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги необхідно повернути останньому з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 536,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» з Державного бюджету України сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 610,41 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній