Справа № 127/2-1395/10
Провадження № 22-ц/801/2120/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуСправа № 127/2-1395/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

стягувач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», в особі Вінницької обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК»,

боржник ОСОБА_1 ,

зацікавлена особа Управління забезпечення примусового виконання рішення у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Бойка В.М., у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариство «Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» в особі Вінницької обласної дирекції «АБ «УКРГАЗБАНК», за участю заінтересованих осіб ОСОБА_1 , Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, -

в с т а н о в и в:

27 червня 2023 року ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Вінницької обласної дирекції ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання. Заява мотивована тим, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 квітня 2020 у цивільній справі №2-1395/10 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 25582,72 дол. США. 12.04.2010 року судом виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання. 31.01.2013 року виконавчою службою було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якого разом з виконавчим листом направлено останньому, проте вказана постанова та оригінал виконавчого документа до стягувача не надходив. Оригінал виконавчого листа був втрачений виконавчою службою, оскільки у відділі ДВС відсутні документи, що підтверджують направлення даного виконавчого документа на адресу банку. Враховуючи викладене, представник заявника просив суд видати дублікат виконавчого листа у вказаній справі №2-1395/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача суми заборгованості за кредитним договором, а також поновити строк пред`явлення його виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року заяву задоволено, видано дублікат виконавчого листа №2-1395/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "«УКРГАЗБАНК» суми заборгованості за кредитним договором, судового збору та витрат на ІТЗ. Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа №2-1395/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» суми заборгованості за кредитним договором, судового збору та витрат на ІТЗ.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви банку. Зазначає, що висновок суду про те, що стягувач з 2013 року до березня 2021 року не цікавився станом виконання судового рішення, не вживав жодних заходів для його виконання, що свідчить про його недобросовісну поведінку. Стягувач не зазначив поважних причин пропуску строку пред`явлення до виконання судового рішення, не надав достовірних доказів про втрату виконавчого листа, а тому підстави для задоволення заяви стягувача відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» вказує, що доводи апеляційної скарги є надуманими та безпідставними, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2010 року м. Вінниці у цивільній справі №2-1395/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 582,72 доларів США, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 грн та витрати на ІТЗ у сумі 120,00 грн. (а.с.65-66).

На виконанння рішення суду було видано виконавчий лист №2-1395/10 (а.с.70, 76)

11.11.2010 року постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 (ВП№19648503) (а.с.72).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниця від 21.06.2012 року встановлено наступний порядок виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.03.2010 року в цивільній справі за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення частини кредиту та заборгованості за кредитним договором. Реалізацію автомобіля марки Mstsubishi моделі Outlander 2.0 Sport, 2008 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , колір сірий, легковий універсал В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , доручити ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення «ВОУ» шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Стягнення залишку заборгованості здійснювати в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на кошти та інше майно ОСОБА_1 (а.с.93).

Як вбачається з довідки Управління забезпечення примусвого виконання рішень у Вінницькій області від 29.03.2021 року, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1395/10, який виданий Ленінським районним судом м. Вінниці стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» боргу в розмірі 206 186,46 грн. було завершено 31.01.2013 року. Виконавчий лист №1395/10 був направлений на адресу стягувача. (а.с.165).

Задовольняючи заяву стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що існували об`єктивні обставини неможливості пред`явлення виконавчого листа у встановлений строк, у зв`язку з цим, вважав причини пропуску заявником строку пред`явлення його до виконання поважними, що є підставою для видачі дублікату виконавчого листа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права під час вирішення заяви стягувача є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Вказане положення також закріплено в ч. 2 ст. 433 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Судом встановлено, що з заявою про поновлення строку та видачу дубліката виконавчого листа стягувач в даній справі звернувся після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Доказів відправки виконавчою службою поштовим відправленням виконавчого документа на адресу банку немає. За даними Єдиного реєстру боржників та АСВП відсутні відомості щодо виконавчого провадження, стягувачем в якому є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», а боржником ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

На час розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання рішення суду, на підставі якого повинен бути виданий дублікат виконавчого листа, є чинним та не виконаним.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист перебував на примусовому виконанні тривалий термін, та був повернутий стягувачу, але докази його отримання останнім відсутні, тому виконавчий лист може вважатись втраченим. Доказів зворотнього ОСОБА_1 не надав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, правильним висновок суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено стягувачем із поважних причин, так як стягувач не був обізнаний, що виконавчий лист втрачено при пересиланні, а тому колегія суддів вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин та повинен бути поновлений.

Дублікат - це документ, який видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, яка унеможливлює його виконання.

Оскільки суд поновлює строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, то такий строк не вважається пропущеним, а тому підлягає видачі дублікат виконавчого листа, оскільки оригінал втрачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з вини банку є безпідставними, оскільки, заява стягувача містить інформацію щодо втрати (загублення) виконавчого листа, а згідно повідомлення відділу державної виконавчої служби оригінал виконавчого листа направлено на адресу банку, отже, оригінал виконавчого листа відсутній як у стягувача, так і в органі державної виконавчої служби, що свідчить про його втрату та є підставою для поновлення такого строку і видачі дублікату виконавчого листа.

Наведення в апеляційній скарзі змісту норм матеріального права, без конкретизації, яким чином, на думку боржника, судом першої інстанції було неправильно застосовано або не застосовано ці норми, є необґрунтованими доводами, які не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 375, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук