Ухвала

Іменем України

17 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 757/42246/20-ц

провадження № 61-16240ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення процентів та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів та стягнення процентів та трьох процентів річних, у якому просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь за період з 22 березня 2019 року по 23 липня 2020 року: за договором № SAMDN0907 від 30 вересня 2013 pоку суму нарахованих відсотків - 1 845,89 дол. США, та 3% річних в розмірі 10 06,85 дол. США; за договором № SAMDN7467 від 18 лютого 2013 pоку суму нарахованих відсотків - 1 141,10 дол. США, та 3 % річних в сумі 402,74 дол. США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року у складі судді: Новака Р. В., позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за період з 22 березня 2019 року по 23 липня 2020 року: за договором № SAMDN0907 від 30 вересня 2013 року суму нарахованих відсотків - 1 845,89 дол. США, 3 % річних - 1006,85 дол. США; за договором № SAMDN7467 від 18 лютого 2013 pоку суму нарахованих відсотків - 1 141,10 дол. США, 3 % річних - 402,74 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

25 травня 2023 року, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили;

апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, у відповідності до вимог частини другої статті 358 ЦПК України правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року відсутні;

АТ КБ «ПриватБанк» просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на статтю 354 ЦПК України та вказуючи, що: повний текст оскаржуваного рішення отримав під розписку в суді 02 травня 2023 року; в рішенні не зазначено дату складання повного тексту рішення, натомість рішення містить відмітку, що станом на 02 травня 2023 року рішення не набрало законної сили; в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу копії оскаржуваного рішення до 02 травня 2023 року, відтак останній з об`єктивних причин не мав можливості подати апеляційну скаргу в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження;

ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року відкрито спрощене провадження в цій справі з повідомленням (викликом) сторін, копію ухвали направлено до відома учасникам справи, зокрема відповідачу, якій отримав копію ухвали 22 червня 2021 року. 31 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду пояснення, в яких просив при ухваленні рішення застосувати розрахунки АТ КБ «ПриватБанк» відносно відсотків та 3 % річних. Окрім того, 31 серпня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду заяву про розгляд справи без його участі та з урахуванням письмових пояснень. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у розумінні частини другої статті 358 ЦПК України вважається обізнаним про розгляд даної справи, оскільки він направляв процесуальні заяви і з розумним інтервалом часу мав цікавитися провадженням у справі, однак звернувся до суду з заявою про видачу копії рішення лише 02 травня 2023 року. Посилань на будь-які обставини непереборної сили в апеляційній скарзі також немає. Також апеляційний суд врахував, що згідно супровідного листа Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року учасникам справи направлялася копія судового рішення від 31 серпня 2021 року;

апеляційний суд відхилив посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про те, що відповідач отримав копію судового рішення 02 травня 2023 року і в матеріалах справи відсутні докази отримання ним копії рішення до цієї дати, оскільки це не є підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з огляду на встановлені обставини подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, і оскільки наслідки пропуску такого строку передбачені вищенаведеними положеннями частини другої статті 358 ЦПК України;

при відмові у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд врахував висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 201/13990/15-ц (провадження № 61-22496св19), відповідно до якого аналіз статті 358 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. В контексті наведеної статті під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній). Крім того, в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 613/1167/15-ц (провадження № 61-18650св19), від 01 грудня 2021 року в справі № 613/1250/15-ц (провадження № 61-20989св19), від 19 березня 2021 року в справі № 210/2663/18 (провадження № 61-710св21) наведено схожі за змістом правові висновки, а саме про те, що сама по собі обізнаність учасника справи про розгляд справи судом першої інстанції є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у разі подання ним апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

06 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Гайдамащуком О. В., на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до цього суду на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Недотримання судом першої інстанції обов`язку щодо невідкладного вручення сторонам копій судового рішення, тобто доведення до них змісту судового рішення може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження з урахуванням інших фактичних обставин. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19;

у частині другій статті 354 ЦПК України зазначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» зазначало про отримання копії рішення суду першої інстанції 02 травня 2023 року і у зв`язку із чим просило поновити строк на апеляційне оскарження;

вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України (постанови Верховного Суду: від 22 березня 2023 року у справі № 1013/9925/2012; від 15 лютого 2023 року у справі № 2-488/10; від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19);

в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують направлення та вручення супровідних листів про направлення копії рішення та іншої кореспонденції в суді першої інстанції АТ КБ «Приватбанк»;

суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, повинен був встановити саме дату вручення копії судового рішення особі, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до вимог статті 272 ЦПК України. Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 755/4205/14-ц;

оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду видати копії судових рішень учасникам справи (постанова Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у справі № 914/1191/20). Проте і оприлюднення судового рішення від 31 серпня 2021 року відбулось лише 28 вересня 2023 року.

таким чином, АТ КБ «Приватбанк» застосуванню підлягала норма частини другої статті 354 ЦПК України. При цьому, дата подачі апеляційної скарги у контексті вирішення зазначеного процесуального питання правового значення не має, оскільки законом імперативно встановлено, що учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Тобто визначальним є момент вручення рішення суду , а не звернення до суду із відповідною заявою;

оскаржене рішення містить відмітку, що станом на 02 травня 2023 року рішення не набрало законної сили, доказом чого є копії виданого рішення;

апеляційний суд порушив норми ЦПК України при винесенні оскарженої ухвали, порушив принцип правової визначеності, закріплений в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, звузив права АТ КБ «Приватбанк» на судовий захист;

положення Закону України «Про захист прав споживачів» до вимог позивача не застосовуються, а тому позивач не звільнений від сплати судового збору.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що:

«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:

«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що

«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційний суд встановив, що: АТ КБ «Приватбанк» було обізнане про розгляд справи судом першої інстанції; посилання АТ КБ «Приватбанк» на будь-які обставини непереборної сили в апеляційній скарзі відсутні; апеляційну скаргу подано 25 травня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

За таких обставин, встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу 25 травня 2023 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Аргумент касаційної скарги про те, що станом на 02 травня 2023 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року не набрало законної сили, доказом чого є копія виданого рішення, касаційний суд відхиляє, оскільки на правильність застосування апеляційним судом частини другої статті 358 ЦПК України він не впливає.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення процентів та 3 % річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков