ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2246/22

Провадження № 22-ц/4820/1402/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянтки та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Семенюк В.В. від 28 квітня 2023 року.

Заслухавши доповідача, учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання вказувала, що вона була власником домоволодіння та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, які розташовані по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1545 га, яка розташована в с. Нігин Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

19.11.2015 року вона уклала з ОСОБА_2 договір довічного утримання. Даний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 717.

За умовами вказаного договору позивачка передала, а ОСОБА_2 отримала у власність її домоволодіння та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, які розташовані по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1545 га, яка розташована в с. Нігин Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Відповідно до п.11 Договору довічного утримання відповідачка ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання надавати їй догляд у вигляді безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному домоволодінні та зберегти в її безоплатному довічному користуванні житлову кімнату площею 15,0 кв.м, позначену в технічному паспорті на домоволодіння під літерою «1-4»; щотижневого забезпечення продуктами харчування, шляхом організації їх доставки за місцем її проживання та оплати їх вартості, вартість продуктів визначається, виходячи із середніх цін на продукти у період їх придбання; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; щотижневого надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, в міру їх виникнення, поточний ремонт домоволодіння не рідше одного разу на 5 років; у вигляді витрат на придбання для «відчужувача» лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та лікування; надання «відчужувачу» медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та інше); забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів; користування земельними ділянками, відповідно до їх цільового призначення; додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав суміжних земельних ділянок та землекористувачів; зберігати корисні властивості землі; дотримуватись правил добросусідства; забезпечувати вільний доступ для ремонту та експлуатації інженерних мереж і споруд на них, що знаходиться в межах земельної ділянки; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та місцевого самоврядування дані про стан і використання земельної ділянки, у порядку встановленому законом.

Відповідно до п. 13 договору за домовленістю сторін вартість матеріального забезпечення позивачки (їжі, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена в сумі 1700 грн. щомісячно.

Відповідно до п. 16 «відчужувач» має право вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним (нею) нерухомого майна, у разі невиконання або неналежного виконання «набувачем» своїх обов`язків.

Причиною того, що ОСОБА_1 була змушена укласти такий договір стало те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, дітей від шлюбу у них не було, вона залишилася одинокою та хворою. Здійснювати за нею постійний догляд не було кому. В цей час до неї стала заходити відповідачка, яка приносила їй продукти харчування, ліки, здійснювала догляд, тим самим увійшла їй у довіру. Позивачка вважала, що ОСОБА_2 буде її належно доглядати, а тому, уклала з нею договір довічного утримання.

Спочатку ОСОБА_2 частково виконувала свої зобов`язання по її утриманню, а потім взагалі не цікавилась її життям. Час від часу до неї приходила мати ОСОБА_2 , яка часом приносила якусь їжу. Позивачка проживала фактично одна, поралась по господарству, обходила себе сама, готувала собі їжу, купувала ліки.

Не дивлячись на те, що за договором відповідачка зобов`язувалася забезпечити її житлом шляхом пожиттєвого проживання в кімнаті площею 15 кв.м., позначену на плані технічного паспорту під літерою «1-4», взяті зобов`язання не виконала.

Відповідачка стала проживати разом зі своєю сім`єю в хаті, а позивачку відселили в холодне приміщення на веранді, де їй приходилося до цього часу проживати. З початку війни ОСОБА_2 поселила в будинок переселенців із собакою. Належного харчування відповідачка їй не забезпечувала, також не купувала їй одяг та взуття, не лікувала її та не купувала ліки. ОСОБА_1 за власний рахунок купувала собі продукти харчування, ліки, повертала відповідачці кошти за продукти і ліки, які та інколи купувала у місті на її прохання.

Все наведене, змусило позивачку з початку травня 2022 року перейти проживати до своєї сестри за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначену допомогу у сумі 1700 грн. щомісячно відповідачка не надавала. Стала виплачувати вказані кошти лише після того, як позивачка переїхала жити до своєї сестри і після того, коли вже справа знаходилась у суді, проте ОСОБА_1 від отримання вказаних коштів відмовилася.

Враховуючи, що відповідачка протягом тривалого часу не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання та не має бажання їх виконувати надалі, ставить неправомірні претензії щодо спілкування позивачки з сусідами, лікарями, обмежує доступ до неї інших людей, за допомогою до яких їй приходиться звертатись, оскільки потребує постійного належного догляду, позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений з ОСОБА_2 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задоволено.

Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Кам`янець-Подільським РВ УМВСУ в Хмельницькій області 28.06.1996 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , посвідчений 19.11.2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 717 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На її думку, суд першої інстанції безпідставно надав перевагу показанням свідків сторони позивача і не обґрунтував, чому відхилено показання свідків сторони відповідача. Встановлюючи, що ОСОБА_2 не забезпечила позивачку житлом і не зберегла в її безоплатному довічному користуванні одну житлову кімнату літ. «1-4» площею 15,0 кв.м, суд не досліджував технічний паспорт, оскільки він відсутній в матеріалах справи. Насправді в користуванні ОСОБА_1 була не одна, а три кімнати. Конфліктів (спорів) між сторонами не було, а тому в якій з цих трьох кімнат проживати, вирішувала сама ОСОБА_1 . Та обставина, що ОСОБА_1 за власною волею переселилася в іншу кімнату, не є невиконанням відповідачкою обов`язку щодо забезпечення її житлом.

Щодо твердження суду про відсутність належного харчування для ОСОБА_1 , то цей обов`язок відповідачка та члени її сім`ї виконували повністю. Щодня готувалася свіжа їжа. Всі у сім`ї разом харчувалися, і якщо ОСОБА_1 щось хотіла додатково - їй готували. Також їжу їй готувала та приносила мати відповідачки ОСОБА_3 , що визнавала ОСОБА_1 в суді. Деякі продукти ОСОБА_1 просила купити в місті, даючи їй 20-30 грн. ОСОБА_1 не повертала їй кошти за продукти, за свої кошти відповідачка купувала ОСОБА_1 і халати, колготки, домашнє взуття та ліки.

За змістом спірного договору у відповідачки відсутній обов`язок щомісячно надавати ОСОБА_1 допомогу в сумі 1700 грн. Пунктом 13 спірного договору вартість матеріального забезпечення їжі, догляду, одягу, необхідної допомоги визначена в сумі 1700 грн. щомісячно.

В матеріалах справи містяться докази сплати комунальних послуг.

Після того, як ОСОБА_1 переїхала жити до сестри, ОСОБА_2 не здійснювала матеріальне забезпечення ОСОБА_1 , проте щомісячно перераховувала «Укрпоштою» їй 1700 гри., які вона відмовляється отримувати і кошти повертаються назад.

На думку апелянтки, суд не дав належної оцінки поведінці ОСОБА_1 на предмет добросовісності. Вважає, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилася від спірного договору безпідставно, під впливом сестри.

На думку апелянтки, суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі в справі в якості співвідповідача чоловіка відповідачки ОСОБА_4 , який надавав згоду на укладення спірного договору. Будинковолодіння та земельні ділянки, які передані у власність за спірним договором, стали об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідачка не виконувала та не виконує своїх обов`язків по догляду, визначених договором довічного утримання від 19.11.2015 року, тому правильним є рішення суду про розірвання договору.

В засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, письмовою заявою просила розглянути справу за її відсутності та відхилити апеляційну скаргу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.11.2015 року укладено договір довічного утримання, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ткачук А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 717.

Відповідно до умов цього договору відчужувач ОСОБА_1 передала набувачу ОСОБА_2 у власність домоволодіння та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,25 га, які розташовані по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1545 га, яка розташована в селі Нігин Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання надавати позивачці догляд у вигляді безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному домоволодінні та зберегти в її безоплатному довічному користуванні житлову кімнату площею 15,0 кв.м., позначену в технічному паспорті на домоволодіння під літерою «1-4»; щотижневого забезпечення продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем її проживання та оплати їх вартості, вартість продуктів визначається виходячи із середніх цін на продукти у період їх придбання; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; щотижневого надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, в міру їх виникнення, поточний ремонт домоволодіння не рідше одного разу на 5 років; витрат на придбання лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та лікування; забезпечити надання відчужувачу медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та інше); забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів; користування земельними ділянками, відповідно до їх цільового призначення; додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав суміжних земельних ділянок та землекористувачів; зберігати корисні властивості землі; дотримуватись правил добросусідства; забезпечувати вільний доступ для ремонту та експлуатації інженерних мереж і споруд на них, що знаходиться в межах земельної ділянки; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та місцевого самоврядування дані про стан і використання земельної ділянки у порядку встановленому законом.

Відповідно до п.13 договору за домовленістю сторін вартість матеріального забезпечення (їжі, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена в сумі 1700 грн. щомісячно.

Тоді ж, у листопаді 2015 року, ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно, і перебралася з чоловіком проживати до вказаного будинку.

В подальшому, у 2018 році, у вказаний будинок перебралися проживати донька відповідачки ОСОБА_5 з сім`єю (чоловіком та дитиною).

Спочатку ОСОБА_2 частково виконувала свої зобов`язання по догляду та утриманню ОСОБА_1 . По домовленості і за кошти позивачки вона придбавала продукти харчування, ліки, одяг, взуття, приносила городину, урожай із саду. Іноді до позивачки приходила мати ОСОБА_2 , яка приносила їй домашні страви.

ОСОБА_1 проживала в кімнаті площею 15 кв.м, позначену на плані технічного паспорту під літерою «1-4», якою відповідачка за договором зобов`язувалась забезпечити її по життєво. В подальшому вона переселилася в інше приміщення (утеплену веранду), де проживала до переїзду в будинок сестри. З початку травня 2022 року ОСОБА_1 , переселилася проживати до своєї сестри за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не доведено факт належного виконання нею своїх зобов`язань за договором довічного утримання, відтак наявні підстави для розірвання цього договору.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, згідно з статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці (ст. 751 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справах вказаної категорії обов`язок доказування належного виконання зобов`язань за договором довічного утримання перерозподіляється на сторону відповідача.

В заперечення проти позову відповідачка посилалася на повне виконання нею своїх зобов`язань за цим договором, зокрема, що позивачка з власної волі перебралася проживати з визначеної у договорі кімнати «1-4» у інше приміщення (утеплену веранду), де більш свіже повітря.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , позивачку дійсно не виселяли з закріпленої за нею кімнати «1-4», вона сама була змушена перебратися на веранду, бо в її кімнаті ставили сушку і сушили одяг дитини.

4 роки ОСОБА_1 була у валянках на веранді, через яку носили мішком дрова, і заходив холод.

Тому суд правильно констатував невиконання відповідачкою зобов`язання щодо забезпечення користування позивачкою житловою кімнатою, позначеною в технічному паспорті на домоволодіння під літерою «1-4».

Відповідачка також не надала жодних доказів щодо забезпечення позивачки продуктами харчування, одягом та взуттям, необхідними ліками та медичною допомогою.

За змістом п.13 договору вартість матеріального забезпечення позивачки (їжі, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена в сумі 1700 грн. щомісячно.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачкою обов`язку надання матеріального забезпечення позивачці на визначену суму.

Більше того, як ствердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на прохання позивачки вони купували їй продукти, а також домашній одяг та взуття за її кошти.

Згідно показань свідка ОСОБА_7 , в її присутності відповідачка брала гроші від позивачки за куплені продукти. Відповідачка та її чоловік не вживали ніяких дій, коли позивачка захворіла на коронавірус - за її кошти купував ліки та займався лікуванням зять ОСОБА_7 . При цьому відповідачка та члени її сім`ї усіх ізолювали від позивачки, заборонивши провідувати її, - допускали лише ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_3 , матір відповідачки, також підтвердила, що саме вона здебільшого допомагала бабці, бо діти були на роботі. Дочка (відповідачка) купувала необхідне (ліки, продукти) за гроші позивачки, остання давала на все кошти.

В апеляційній скарзі, а також в ході пояснень в апеляційному суді відповідачка не заперечувала, що позивачка давала їй кошти за придбані речі чи продукти.

Надані відповідачкою квитанції щодо оплати комунальних послуг свідчать на виконання нею свого обов`язку щодо утримання свого майна (житлового будинку) і не є доказами належного виконання договору довічного утримання.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно констатував, що ОСОБА_2 не виконувала своїх зобов`язань за договором довічного утримання щодо надання позивачці догляду у вигляді безоплатного пожиттєвого проживання у визначеній житловій кімнаті та належного забезпечення продуктами харчування, одягом та взуттям, необхідними ліками та медичною допомогою на визначену суму. Ці обставини є достатньою підставою для розірвання договору довічного утримання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк