ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2-з/753/235/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей дійсним та стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії на:

- 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0, 0976 га., кадастровий номер :01:017:0024, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки «BMW 750XL», державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона змушена була звернутись з вищевказаним позовом до суду, оскільки відповідач ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 20.05.2022. Враховуючи те, що заявлена позивачем сума боргу та пені по аліментних зобов`язаннях складає 160 000,00 дол. США, остання має підстави вважати, що відповідач може відчужити вищевказане належне йому майно, задля ухилення від виконання рішення суду.

До заяви про забезпечення позову позивачем долучено: квитанцію про сплату судового збору; копію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.08.2018; копію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2017; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому, слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачем від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, суддя дослідивши заяву про забезпечення позову зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які підтверджували б вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на відчуження належного йому рухомого та нерухомого майна на користь третіх осіб задля уникнення в майбутньому обов`язку щодо виконання своїх аліментних зобов`язань по утриманню дітей. Окрім цього, в поданій заяві відсутні будь-які докази того, які підтверджували б підготовку відповідачем до вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно належного йому рухомого та нерухомого майна третім особам.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, обставини, доводи викладені у заяві, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Посилання в заяві на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем на даний час реальних дій щодо відчуження свого рухомого та нерухомого майна на користь третіх осіб, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви, а відтак суд дійшов висновку про необґрунтованість даної заяви та відмовляє в її задоволенні в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись стст. 149-153, 259-260, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нього - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Повний текст ухвали складено - 20.11.2023.