Дата документу 10.05.2023 Справа № 331/1685/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/1685/23 Головуючий у 1-й інстанції Фісун Н.В.
Пр. № 22-ц/807/975/23 Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. звернулася до суду із вищезазначеним поданням (а.с. 1-67), у якому просила обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Подання мотивувала тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 66398390 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором у розмірі 150564,76 грн.Боржник добровільно рішення суду не виконує, будь яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснено, що суперечить вимогам ЗУ "Про виконавче провадження". Вжитими виконавцем заходами встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована, відсутнє інше майно, яке б належало боржнику на праві власності, боржник не працює, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах не має. Боржник документованим паспортом громадянина України для виїзду за кордон не значиться. Враховуючи викладене, вбачається, що боржник ухиляється та не вживає заходів щодо виконання рішення суду. Наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього виконавчим документом, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України. У зв`язку з тим, що боржник рішення суду не виконує та ігнорує, що в свою чергу порушує права та інтереси стягувача, а тому просить подання задовольнити. Надіслати боржнику документи виконавчого провадження неможливо у зв`язку з тим, що боржник зареєстрований на тимчасово окупованій території.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Фісун Н.В. (а.с. 68).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року (а.с. 70-71) у задоволенні подання приватного виконавця Матвійчук Н.Є.у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи судом першої інстанції при її постановленні, приватний виконавець Матвійчук Н.Є. у своїй апеляційній скарзі (а.с. 76-92), просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити рішення, яким тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 93).

Ухвалою апеляційного суду клопотання Матвійчук Н.Є. про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі задоволено частково, відстрочено приватному виконавцю Матвійчук Н.Є. сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року у цій справі у розмірі 429,44 грн., з урахуванням коефіцієнту 0,8, приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу подано апелянтом через «Електроний суд», до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги скаржника, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03 квітня 2023 року (а.с. 113), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 114), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Приватний виконавець Матвійчук Н.Є. подала апеляційному суду додаткові письмові пояснення у цій справі (а.с. 124-134).

Листом від 04 квітня 2023 року приватному виконавцю Матвійчук Н.Є. було надано апеляційним судом відповідне роз`яснення в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України з приводу повторних клопотань останньої у цій справі про звільнення її від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі (а.с. 135-136).

У дане судове засідання належним чином повідомлені з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 115-120) всі учасники цієї справи не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Всі учасники цієї справи про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, окрім приватного виконавця Матвійчук Н.Є. Приватний виконавець Матвійчук Н.Є. подала апеляційному суду заяву (а.с. 121), в якій просила розглядати дану справу за її відсутністю.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: клопотання приватного виконавця Матвійчук Н.Є. задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга приватного виконавця Матвійчук Н.Є. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … ухвали, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи приватному виконавцю Матвійчук Н.Є. у задоволенні її вищезазначеного подання у цій справі, керувався ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Матвійчук Н.Є. перебуває виконавче провадження №66398390 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 150564,76 грн. (а.с.44-45).

На час звернення з поданням до суду, судове рішення не виконано.

Як на підставу вимог подання про заборону виїзду за межі України боржнику, державний виконавець посилався на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання, покладні на нього судом. Отже, вважає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду (а.с. 1-7).

П. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України " Про виконавче провадження " передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Ст. 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Судом встановлено, що державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, до суду надано не було.

Матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, ухилення боржника від виконання свого зобов`язання, крім того, взагалі не має даних, що ОСОБА_1 знав про рішення суду про стягнення з нього коштів та існування даного виконавчого провадження.

За вище наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвала суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Доводи апеляційної скарги приватного виконавця Матвійчук Н.Є. не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію приватного виконавця у цій справі, яку вона вважає єдино вірною та єдино можливою.

Приватний виконавець Матвійчук Н.Є. у своєму вищевказаному поданні із додатками до нього мала довести що боржникові ОСОБА_1 відомо про відкриття вищезазначене виконавче провадження та він навмисно свідомо ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього вищезазначеним рішенням суду.

На жаль, на відміну від ЦПК України, якій передбачає можливість виклику ОСОБА_1 через оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади України (ст. 128 ЦПК України), Закон України «Про виконавче провадження» не містить права приватного виконавця повідомляти боржника про виконавче провадження на будь-якому сайті його чи сайті Міністерства юстиції України (Реєстр боржників тощо), а лише повідомлення через надсилання документів виконавчого провадження (ст. 28).

Так, за змістом чинної на час розгляду цієї справи редакції ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» (Надсилання документів виконавчого провадження):

«…1. Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

2. Документи виконавчого провадження органам та особам, які мають офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, надсилаються виключно в електронній формі на такі електронні адреси. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

3. Документи виконавчого провадження, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, та про заборону (скасування заборони) вчинення дій уповноваженими органами містобудування та архітектури, органами державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду надсилаються виключно в електронній формі шляхом електронної інформаційної взаємодії між автоматизованою системою виконавчого провадження та Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. За письмовим зверненням таких органів документи виконавчого провадження додатково надсилаються їм за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

4. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

5. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

6. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку…».

Приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. не було надано у матеріали цієї справи суду першої інстанції будь-яких належних, допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_1 був повідомлений нею про наявність вищезазначеного виконавчого провадження у спосіб, передбачений ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги приватного виконавця Матвійчук Н.Є.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. апеляційному суду не надані.

Не може вважати ухиленням від виконання вищезазначеного рішення боржником ОСОБА_1 , у тому числі свідомим та умисним, яке могло би бути підставою для тимчасового обмеження судом у цій справі останнього у праві виїзду за межі України в порядку ст. 441 ЦПК України, за відсутності належних, допустимих доказів про обізнаність останнього взагалі про наявність вищезазначеного виконавчого провадження останнім.

Приватний виконавець зазначає, що Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, затверджена Верховним Судом України від 01.02.2013 року, не відповідає реаліям сьогодення (а.с. 124).

Крім того, узагальнення Верховного Суду України з приводу питання тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України має рекомендаційний характер (лист Верховного Суду а.с. 66) для загальних судів при вирішенні подібних питань, але ж інших офіційних тлумачень «ухилення» боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, яке може би бути підставою для тимчасового обмеження судом у цій справі останнього у праві виїзду за межі України в порядку ст. 441 ЦПК України, на сьогодні також немає.

У свою чергу, загальні суди займаються лише правозастосовною діяльною, а не законодавчою.

Так, в силу вимог ст. 3 ч. 4 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При цьому, судова практика в інших справах за участю інших боржників та інших обставин справи, наведена приватним виконавцем в апеляційному суді у цій справі (а.с.124-134), не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Щоб обмежити фізичну особу ОСОБА_1 у праві, яке гарантується йому ст. 33 Конституції України (Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом) у суду у цій справі мають бути законні підстави для цього, наявність яких приватним виконавцем у цій при вищевикладених обставинах не доведено.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни ухвали, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення вищезазначеного процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги приватного виконавця Матвійчук Н.Є. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.

Крім того, з приватного виконавця Матвійчук Н.Є. на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 429,44 грн., сплату якого було останній було відстрочено у цій справі раніше ухвалою апеляційного суду від 03 квітня 2023 року (а.с. 113). Таке відстрочення у тому числі узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 20.04.2023 у справі ЄУН 990/13/223, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, оскільки відсутність майна і доходів за 2022 рік (а.с. 85-90, 103-107) у приватного виконавця Матвійчук Н.Є., як внутрішньо переміщеної особи та особи, яка має пільги, передбачені для багатодітних сімей (а.с. 102-108), у справі, яка не стосується захисту її прав, як фізичної особи, чи захисту прав її неповнолітніх дітей, а пов`язана виключно із її професійною діяльністю, як приватного виконавця, не могла бути підставою саме для звільнення останньої апеляційним судом від сплати судового збору у цій справі за апеляційному скаргу у вищезазначеному незначному розмірі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір 429,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.05.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.