Справа №: 345/4381/23
Провадження №: 2/0343/616/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" звернувшись до суду з даним позовом, просить ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором № 9-1 від 06.01.2021 станом на 01.09.2023 у розмірі 23188,00 гривень, яка складається з: 4000,00 гривень заборгованості за кредитом, 2388,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 06.01.2021 по 05.02.2021 (включно), 16800,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 06.02.2021 по 05.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 2684,00 гривень та 9000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 9-1 від 06.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Мonetka») та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі за посиланням https://monetka.ua або http://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

У відповідності до порядку визначеному ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідач зареєструвався на вебсайті, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Сума кредиту по укладеному кредитному договору була перерахована на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті НОМЕР_1 відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону, який він вказав, а саме НОМЕР_2 , направляється смс-повідомлення з сумою блокування та розмір суми блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення кредитного договору.

Одноразовий ідентифікатор 996272 направлявся відповідачу 06.01.2021 о 08:12:14 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 06.01.2021 о 08:12:14. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" з ТОВ «Девелопмент Інновейшенс», яка є замовником послуг масової розсилки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон».

Кредитний договір був підписаний 06.01.2021 о 08:13:20 год, шляхом введення одноразового ідентифікатора 996272 в особистому кабінеті.

Кредитні кошти були відправлені відповідачу 06.01.2021 на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Таким чином, між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору зі всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.

01.07.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №9-1 від 06.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим заборгованість за договором № 9-1від 06.01.2021 станом на 01.09.2023 становить 23188,00 гривень, яка складається з: 4000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2388,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 06.01.2021 по 05.02.2021 (включно); 16800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3 кредитного договору, за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06.02.2021 по 05.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому нарахування процентів за договором № 9-1від 06.01.2021 зупинено 05.06.2021.

Не виконавши належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми чинного законодавства та умови кредитного договору, що й послужило підставою звернення до суду з даним позовом. (а.с.1-15).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Долинського районного суду Івано-Франківської області (а.с.93-94).

Вказана справа поступила в Долинський районний суд Івано-Франківської області 03.10.2023 (а.с.97)

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 цивільна справа №345/4381/23 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.101).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2023 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.102).

Відповідачка ОСОБА_1 на адресу суду направила письмові пояснення в яких зазначила , що з 1 січня 2021 року в Україні набули чинності зміни, внесені до Закону «Про споживче кредитування». Відповідно до норм документа договори, які укладаються на суму, що не перевищує мінімальної зарплати, а також на строк до 1 місяця, належать до споживчих. Відповідно до зазначеного закону, суму відсотків за прострочення споживчого кредиту не може бути змінено у бік погіршення умов для споживача, штраф і пеня, що нараховуються, не можуть перевищувати подвійної суми тіла кредиту. Збільшення розмірів штрафних санкцій за домовленістю сторін заборонено.Законом України № 891-ІХ «Про внесення змій до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій» 15 вересня 2020 прийнятим Верховною Радою України, зазначено , що будь-який кредит на суму меншу або таку ж як офіційна суму мінімальної заробітної плати на момент отримання кредиту, або укладений кредитний договір на строк до одного місяця, вважається «споживчим кредитом» та регулюється нормами Закону України «Про споживче кредитування». Даним Законом зазначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту не може перевищувати подвійної суми, по договору кредитування, та не може бути збільшена. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» спрямованих на запобігання виникнення та поширення короновірусної хвороби» №530-IX від 17.10.2020. Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України. У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Згідно з ч.ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Це свідчить про неналежність доказів які позивач надав суду. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержання письмової форми, с нікчемним. До того ж, у копії Договору у п.6. Позичальник «Аня», а не «Анна», що вкотре підтверджує недостовірність договору. Щодо витрат на правову допомогу, зазначає, що представник позивача не надав копії документів, які б могли бути підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу не доведений, документально не обґрунтований і не відповідає розумній необхідності таких витрат. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, відповідач вважає, що зазначені стороною позивача виграти на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат (а.с.119-121).

Представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" - адвокат Руденко К.В. (довіреність від 15.03.2023 а.с.79) в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить розглянути справу №343/4381/23 за відсутності представника ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" (а.с.125).

Відповідачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася , причини своєї неявки суд не повідомила, хоч про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с. 105, 114), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.106). В письмових поясненнях наданими суду зазначила, що вважає позовні вимоги ТОВ «Ріальто» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Суд, вивчивши матеріали справи, письмові пояснення , дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що 06.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») (Первісний Кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9-1 від 06.01.2021 шляхом підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 996272.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.17-20).

Згідно п.1.1 договору, товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, зазначеного в п. 1.3 цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі .

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сторони погодили таку процентну ставку за користування кредитом - 1,99 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору, строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів.

Невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", які розміщені на сайті monetka.ua (п. 1.4 кредитного договору).

Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові (п. 1.6 кредитного договору).

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

До матеріалів позову долучено внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", у яких визначені загальні умови та порядок надання грошових коштів у позику. Ці правила є публічною офертою, у розумінні відповідних статтей ЦК України, Закону України "Про електронну комерцію", укласти договір на отримання кредиту на умовах, що встановлені товариством та застосовуються у випадку подання заявником заявки на сайті товариства, підписання договору та, в разі необхідності, додаткових угод до нього (а.с.26-40).

У витягах з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua по анкеті-заяві на кредит № 700330, дата створення 06.01.2021, та по хронології дій щодо укладення кредитного договору № 9-1 від 06.01.2021, вказано вчинені сторонами дії з укладення електронного кредитного договору та умови, які вони погодили. Номер мобільного телефону клієнта НОМЕР_2 (а.с. 22, 23-24).

Довідка за вих № 60161 від 10.07.2023 свідчить про те, що на смс-повідомлення від альфа-імені "Monetka" з текстом "Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 996272" було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ "Мобізон" 06.01.2021 о 08:12:14 (а.с. 25).

З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачкою електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що описано вище, ОСОБА_1 із запропонованими умовами ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» ознайомилася та погодилася з ними.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Аргументи сторони відповідачки щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки відповідачкане надала доказів, та судом не встановлено факту здійснення позивачем дій, які сприяли б укладенню договору не нею.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти на загальну суму 4000,00 грн.

Натомість, відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість.

Згідно з розрахунком заборгованості по договору № 9-1 від 06.01.2021, станом на 01.09.2023 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 23188,00 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн, прострочена заборгованість по несплачених процентах - 2388,00 грн, заборгованість по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами, згідно з п. 3.3 договору, - 16800,00 грн (а.с. 21).

01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено Договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №9-1 від 06.01.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с.58-61).

Згідно з даними, які містяться у витязі з акта приймання-передачі прав № 1 від 01.07.2021 до договору відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, від первісного до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором № 9-1 від 06.01.2021. Сума договору 4000 грн, процентна ставка 1,99 %, позичальник ОСОБА_1 . Загальна заборгованість - 23188,00 грн. Заборгованість за кредитом - 4000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 19188,00 грн. (а.с. 62).

По договору про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 здійснено перерахування, на що вказують платіжні доручення № 371 від 15.09.2021 (а.с. 63).

Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачкою. При цьому, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Ріальто», належним чином виконувало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідачка отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором.

Будь-яких контррозрахунків вказаної складової заборгованості, та й заборгованості в цілому, ОСОБА_1 не надано.

Заперечуючи проти позову відповідачка вказує на те, що нарахування заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є порушенням вимог п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якого споживач у період з 01.03.2020 і по час дії карантину в разі допущення прострочення виконання зобов`язань на договором про споживчий кредит звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Однак з такими твердженнями суд не погоджується, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи вищевказане, позивач правомірно нарахував проценти після визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки такі виступають як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Щодо доводів відповідачки про те, що у даному випадку не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та її посилань на Закон України «Про споживче кредитування», суд зазначає таке.

Згідно з п. 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону.

Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" був доповнений пунктом 6 згідно із Законом України від 17 березня 2020 року №533-ІХ, який набрав чинності 18 березня 2020 року (із змінами).

Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із пунктами 10, 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З кредитного договору № 9-1 від 06.01.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , вбачається, що пунктом 1.1 визначено, що кредит надається не на споживчі цілі, тому укладений між сторонами кредитний договір не відноситься до договорів про споживче кредитування.

Враховуючи викладене, доводи про застосування Закону України "Про споживче кредитування" є безпідставними, оскільки встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не відноситься до договорів про споживче кредитування, отже, відповідно норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на вказаний договір, а відтак, позивач правомірно нарахував 16800,00 гривень заборгованості за неправомірне користування грошовими коштами. При цьому, суд зазначає, що таке нарахування відбувається в рамках ЦК України, у п. 15 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, однак такі відповідачу не нараховувались, а про нарахування відсотків відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України у ньому не йдеться.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» в обумовлені договором строки, позивачТОВ «ФК «Ріальто», який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 23188,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне:

ч.1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на його користь слід стягнути 2684,00 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №823 від 31.08.2023 (а.с. 16).

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що поніс 9000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, які і заявив до стягнення з відповідачки.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:

- договір № 02/06/2-2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ "ФК"Ріальто" та фізичною особою-підприємцем Руденком К.В. , відповідно до якого виконавець зобов`язався надати замовнику юридичні послуги (п. 1.1). У розділі 3 Порядку розрахунків визначено вартість кожної з послуг адвоката, у тому числі за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника передбачена плата у розмірі 8000 грн, за складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові пояснення - 3000 грн, за складання та надсилання адвокатського запиту - 1000 грн та ін. (п. 3.1). Виконавець може здійснювати розрахунки з виконавцем достроково або частинами (п. 3.5) (а.с. 64-68);

- довіреність, видана ТОВ "ФК"Ріальто" на ім`я адвоката Руденка К.В. для представлення інтересів в судах України з усіма правами, які надано позивачу. (а.с. 69);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІІТ № 2412 від 23.10.2018 (а.с. 68);

- акт приймання-передачі наданих послуг № 69/3 від 31.03.2023 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, в якому визначено перелік послуг, які надав фізична особа-підприємець Руденко К.В. ТОВ "ФК"Ріальто", у тому числі підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 29-1 від 06.01.2021 - 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за вищевказаним договором - 1000 грн. Загальна ж вартість усіх наданих адвокатом послуг товариству складає 9000,00 грн (а.с. 71-72);

- платіжне доручення № 366 від 07.04.2023, згідно з яким ТОВ "ФК"Ріальто" сплатило Руденку К.В. 92000гривень (а.с. 73).

Заперечуючи проти заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, відповідачка у письмових поясненнях вказала, що зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат .

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 9000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Разом з тим, суд зважає на те, що відповідачка заявила про не співмірність заявлених до стягнення витрат.

З огляду на заперечення відповідачки щодо розміру понесених позивачем судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 626, 628, 629, 6391048,1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, ст.ст.11,12,13 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст.12, 137,141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" заборгованість за кредитним № 9-1 від 06 січня 2021 року станом на 01 вересня 2023 року в розмірі 23188 (двадцять три тисячі сто вісімдесят вісім) гривень, яка складається з: 4000,00 гривень заборгованості за кредитом, 2388,00 гривень заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 1.2 кредитного договору, процентами за період з 06.01.2021 по 05.02.2021 (включно), 16800,00 гривень заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 3.3 кредитного договору, процентами за період з 06.02.2021 по 05.06.2021 (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп., сплаченого судового збору та 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00коп., витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто", , що знаходиться за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, 03124.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш