судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
15 листопада 2023 року
провадження № 61-3806св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Крата В. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року скасував, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
У постанові касаційного суду касаційний суд вказав, що:
«реєстрація права власності позивача на гараж № НОМЕР_1 була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення цього права, і таке право позивача є дійсним.
З огляду на викладене, суди вважали про недоведеність позивачем факту набуття права власності на гараж.
Разом з тим у цій справі встановлено, що позивачу належить на праві власності гараж № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 , а за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_2 .
Позивач зазначав, що це є один і той же об`єкт нерухомості, який побудований ще в 1997 році, яким він користується з 1999 року та по цей час.
Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, зазначав, що гараж № НОМЕР_2 побудований ним у липні 2015 року, після надання йому ТСББ «Фенікс» в постійне користування земельної ділянки площею 38,2 кв.м.
Вирішуючи спір, суди такі доводи сторін не перевірили, не надали належної оцінки всім наявним у справі доказам. Зокрема технічним паспортам на гараж на ім`я ОСОБА_1 (том І, а.с. 20-26) та на ім`я ОСОБА_2 (том І, а.с. 94-95), у яких збігаються площа гаражів, рік побудови (1997); схемі розподілу земельної ділянки, яка міститься на державному акті на право постійного користування землею від 29 березня 2001 року, виданому ТСББ «Фенікс», та на якій вже розташовані гаражі тощо».
Не можу погодитися із постановою касаційного суду з таких мотивів.
Щодо належного способу захисту
1. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
1.1. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
2. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
2.3. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
2.4. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
2.5. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).
2.6. У справі, що переглядалася:
ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) в договірних відносинах не перебувають, на думку позивача він є власником спірного майна (гаража), проте право власності на це майно зареєстроване за відповідачем;
позовної вимоги про витребування спірного майна позивачне заявляв;
суди не звернули увагу на те, що належним способом захисту права власності ОСОБА_1 (позивач) є віндикаційний позов, про витребування спірного майна від ОСОБА_2 (відповідач). Тому касаційному суду належало судові рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач) про усунення для перешкоди у розпорядженні своїм майном, а саме гаражем по АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 14 грудня 2015 року на гараж № НОМЕР_2 за цією адресою за ОСОБА_2 , усунення перешкоди у розпорядженні майном, а саме гаражем по АДРЕСА_1 , шляхом визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Соловей М. М. №27071659 від 14 грудня 2015 року про державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_2 за цією адресою за ОСОБА_2 , а також відповідного запису про державну реєстрацію права власності № 12523527 від 14 грудня 2015 року; визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Воротної О. І. №55055156 від 10 листопада 2020 року про відмову у державній реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; усунення перешкоди у розпорядженні майном, а саме гаражем по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання державного реєстратора Воротної О. І. прийняти рішення про державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_2 площею 38,2 кв. м за цією адресою за ОСОБА_1 , змінити мотиви в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки суди відмовили в їх задоволенні внаслідок недоведеності.
2.7. «Ми рухаємось в напрямку того, щоб касаційний суд не був джерелом невизначеності судової практики і судові рішення касаційного суду були, розумно передбачуваними. Навіщо потрібна розумна передбачуваність судових рішень? Очевидно, що особа, чи фізична чи юридична, має можливість прогнозувати як буде вирішено її спір. Це одне з основних завдань, яке дозволяє зробити вирішення спору прогнозованим» (див. Крат В. І. Принцип юридичної визначеності в практиці Верховного Суду // Слово Національної школи суддів України. - 2021. - № 5 (спеціальний випуск). - С. 66 - 77.).
Щодо неналежних відповідачів
3. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
3.1. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
3.2. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
3.3. У пункті 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 911/1681/18 зазначено, що: «спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав ТОВ «Аверс-Сіті» на спірний об`єкт нерухомості. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру».
3.4. У пунктах 36-38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц вказано, що: «державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі № 570/3439/16-ц стосовно внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок і земельну ділянку за третьою особою. Належним відповідачем у такій справі має бути третя особа, з якою позивач, на її думку, має право спільної сумісної власності на вказані об`єкти. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Отже, помилковими є висновки судів першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позов до державного реєстратора про відновлення шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності третьої особи на житловий будинок і земельну ділянку».
3.5. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.
3.6. У справі, що переглядалася, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач). Тому державні реєстратори є неналежними відповідачами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державних реєстраторів судам необхідно було відмовити із зазначеної підстави. Як наслідок касаційний суд мав змінити мотиви в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки суди відмовили в їх задоволенні внаслідок недоведеності.
Суддя В. І. Крат