РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Брусніка І.А., звернулась до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також проживає її син ОСОБА_2 . Протягом майже двох років ОСОБА_1 є особою, яка страждає від домашнього насильства, кривдником виступає син. В 2023 році ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, доказом чого є роздруківка з сайту «Судова влада», розділ «Стан розгляду справ», пошук за критерієм «Сторона по справі: ОСОБА_2 ». Незважаючи на неодноразові адміністративні стягнення, ОСОБА_2 своєї поведінки не змінює. Вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2

ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи. 20 листопада 2023 року представник ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив розглянути заяву у його та ОСОБА_3 відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2023 року витребувано від Рівненського міського суду Рівненської області копії постанов про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 29 жовтня 1988 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165387358 від 03 травня 2019 року підтверджується, що власником АДРЕСА_2 є ОСОБА_2

30 травня 2023 року, 02 червня 2023 року, 03 червня 2023 року, 10 червня 2023 року, 19 липня 2023 року, 20 липня 2023 року, 01 вересня 2023 року працівником сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/603/23 від 16 січня 2023 року, яка набрала законної сили 27 січня 2023 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 19 грудня 2022 року о 14 год. 00 хв. за адресою спільного проживання в АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурною лайкою.

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/9645/23 від 02 червня 2023 року, яка набрала законної сили 13 червня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 17 травня 2023 року о 18 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП порушив вимоги термінового припису серії АА № 128470 від 12 травня 2023 року 19 год. 10 хв. по 22 травня 2023 року 19 год. 10 хв., а саме, заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/10878/23 від 23 червня 2023 року, яка набрала законної сили 04 липня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 30 травня 2023 року близько 19 год. за адресою: АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_2 , якого протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а сааме: виганяв з дому, виставляв речі з дому, кидався табуреткою та речами домашнього вжитку. Крім того, 03 червня 2023 року близько 24 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , якого протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав останню та виніс з кімнати матрац, чим порушив умови тимчасово заборонного припису серії АА №129119 від 30 травня 2023 року.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/11212/23 від 23 червня 2023 року, яка набрала законної сили 04 липня 2023 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 06 червня 2023 року, близько 22 год. 14 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , порушив умови ТЗП стосовно кривдника серії АА №129119 від 30 травня 2023 року виданого відносно нього, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/11991/23 від 11 серпня 2023 року, яка набрала законної сили 22 серпня 2023 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 25 червня 2023 року близько 14 год. 33 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та виганяв з дому.

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/11396/23 від 18 серпня 2023 року, яка набрала законної сили 29 серпня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 01 червня 2023 року близько 11 год. 00 хв. він порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 30 травня 2023 року серії АА №129119, а саме порушив заборону в будь-який спосіб контактувати з матір`ю ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство повторно протягом року.

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/16722/23 від 08 вересня 2023 року, яка набрала законної сили 19 вересня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що ОСОБА_2 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ст. 173-2 КУпАП, повторно, 23 серпня 2023 року близько 19 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно матері ОСОБА_1 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Також порушив ТЗП серії АА№170752 від 23 серпня 2023 року.

Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/16827/23 від 08 вересня 2023 року, яка набрала законної сили 19 вересня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 23 серпня 2023 року близько 23 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, а сааме: ображав, шарпав, штовхав, а також виганяв з будинку, пошкодив двері та телевізор.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/17767/23 від 22 вересня 2023 року, яка набрала законної сили 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що 05 липня 2023 року близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_2 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, в АДРЕСА_5 , порушив умови ТЗП стосовно кривдника серії АА №170636 від 25 червня 2023 року, а саме не повідомив уповноважений підрозділ НПУ за місцем попереднього вчинення домашнього насильства про місце свого тимчасового перебування, відомостей до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області не надав.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області в справі № 569/15328/23 від 20 жовтня 2023 року, яка набрала законної сили 31 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що близько 15 год. 30 хв. 01 серпня 2023 року, ОСОБА_2 в м. Рівне за місцем спільного проживання, вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

21 жовтня 2023 року працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 129188 відносно ОСОБА_2 , у зв`язку із скоєнням ним психологічного та економічного насильства стосовно ОСОБА_1 , строком на десять діб з 19 год. 05 хв. 21 жовтня 2023 року до 19 год. 05 хв. 31 жовтня 2023 року, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 .

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України).

Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»)

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідженими судом доказами, зокрема терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 21 жовтня 2023 року, постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2023 року, 02 червня 2023 року, 23 червня 2023 року, 11 серпня 2023 року, 18 серпня 2023 року, 08 вересня 2023 року, 22 вересня 2023 року, 20 жовтня 2023 року, підтверджено вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Приймаючи до уваги досліджені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення ОСОБА_2 фізичного насильства щодо ОСОБА_1 .

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Крім того, сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї ОСОБА_2 домашнього насильства, складення протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 , які перебували на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стовно нього, свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_1 , та підтверджує факт того, що останній вчиняв по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви.

Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 2 місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження кривдника у праві користування належним йому на праві власності майном з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є будинок, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування будинком, суд вважає пропорційним заходом втручання, який здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи ОСОБА_1 , що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому, для цілей, зазначених у вказаному вище Законі, з урахуванням обставин даної справи, достатнім є встановлення обмежень та заборон для ОСОБА_2 строком на два місяці. Відтак, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Також суд роз`яснює, що відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 350-6, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 повідомити Рівненське РУП ГУНП в Рівненській області та виконавчий комітет Рівненської міської ради шляхом направлення копії рішень суду для взяття на профілактичний облік.

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року.

Суддя О.О. Першко