Дата документу 20.11.2023
Провадження № 2/334/1853/23
20 листопада 2023 року Ленінський районний м. Запоріжжя області у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
за участю секретаря Мохунь М.С.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами,
22.11.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.
Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено справу до розгляду.
09.02.2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Кальченко Ю.О. подала клопотання про направлення справи за підсудністю.1
15.02.2022 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кальченко Ю.О. подала відзив на позовну заяву.
В матеріалах справи є супровідні листи Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2022 та 24.10.2022 щодо направлення цивільної справи до Якимівського районного суду Запорізької області.
Також 23.05.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя представник позивача Удовікова І.М. надіслала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 810 621, 49 грн. заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 106,21 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500, 00 грн.
12.07.2023 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами було
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 10 вересня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 домовились, що останній, позичить ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 405 000,00 грн. У той же день, 10 вересня 2017 року, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 зазначені грошові кошти, про що ОСОБА_2 власноручно написав і передав ОСОБА_1 відповідну розписку, у якій вказав, що взяв у борг у ОСОБА_1 405 000,00 грн. (еквівалент 15 000 доларів США) і що зобов`язується повернути борг у строк до 30 грудня 2018 року. У зазначений строк ОСОБА_2 борг не повернув. 31 березня 2021 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу 200 доларів США, про що зробив власноручний запис в оригіналі боргової розписки від 10 вересня 2017 року. Суму боргу, що залишилась, ОСОБА_2 до теперішнього часу ОСОБА_1 не повернув.
Постійним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується відповіддю на адвокатський запит, отриманою від голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МИРНА 19". 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 поштою на зазначену адресу: АДРЕСА_2 , направив ОСОБА_2 вимогу про повернення позики, в якій прохав ОСОБА_2 у місячний строк із дня пред`явлення вимоги повернути основну суму боргу, за вирахуванням сплачених 200 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні відносно долару США, встановленим Національним банком України станом на 31 березня 2021 року, складали 5 577,04 гривень, а також сплатити йому інфляційні збитки, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами.
10 листопада 2021 року ОСОБА_2 поштою відправив ОСОБА_1 . Відповідь на вимогу про повернення позики, вказавши, що вимогу про повернення позики він отримав 11.10.2021 року; вважає, що борг є погашеним, оскільки у рахунок погашення боргу "з вересня 2017 року по даний час" він як слюсар на станції технічного обслуговування автомобілів займався ремонтними роботами автомобілів, належних дочці ОСОБА_3 , вартість яких, як він вважає, склала трохи більше 500 000,00 грн.
Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ні усних, ні письмових домовленостей про повернення ОСОБА_1 боргу шляхом допомоги у ремонті автомобілів, належних його дочці, чи будь-яких інших автомобілів, не було. Даний факт підтверджується, зокрема, текстом боргової розписки. Також у відповіді на вимогу боржник зазначив, що частину боргу він повернув доларами США, про що ним був зроблений напис на оригіналі розписки.
Основна сума неповерненого боргу по борговій розписці від 10 вересня 2017 року не змінюється та на теперішній час складає 399 422,96 грн. (405 000,00 грн. - 5 577,04 грн.), інфляційні втрати, які нараховуються із 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2023 року (на день направлення заяви про збільшення позовних вимог індекс інфляції за червень 2023 року офіційно не опублікований), складають 271 517,95 грн. три проценти річних за період з дня порушення зобов`язання, а саме з 31 грудня 2018 року, по 20 червня 2023 року, тобто за 1 632 дні, відповідно з розрахунками, складають 53 920,44 грн. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не змінюється та за період з 10 вересня 2017 року, по останній день, коли зобов`язання повинно було виконано, тобто по 30 грудня 2018 року, усього за 477 днів, складає 85 760,14 грн. За таких обставин, на сьогодні ОСОБА_2 повинен сплатити на користь ОСОБА_1 загальну суму заборгованості у розмірі 810 621,49 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача 810 621,49 грн. заборгованості та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 106,21 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн.
13.10.2023 представник відповідача ОСОБА_4 , використовуючи систему Електронний суд, подала клопотання в якому вказала, що Договір про надання правової (правничої) допомоги, укладений 12.01.2022 між нею та ОСОБА_2 є розірваним, а тому, в даний час вона не є його представником по справі. Просить врахувати дану обставину при здійсненні викликів для участі в судових засіданнях учасників даної справи.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав які викладені у позовній заяві. Також пояснив, що за всі виконані ремонтні роботи автомобіля доньки позивача, вона самостійно сплачувала всі суми за ремонт автомобіля.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади та направленням судової повістки на можливу адресу проживання.
В матеріалах судової справи, яка надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, наявний відзив ОСОБА_2 , який одержано Дзержинським районним судом м. Харкова 15.02.2022 на первісну позовну заяву, відповідно до якого з позивачем відповідач знайомий приблизно з 2016 року. З ним його пов`язувати суто ділові стосунки, оскільки ОСОБА_2 працює автомобільним слюсарем на станції технічного обслуговування в одному з автомобільних салонів Харкова, і ОСОБА_6 інколи звертався до нього щодо ремонту транспортних засобів. 10.09.2017 позивач позичив відповідачу на підставі розписки суму грошових коштів у розмірі 405 000,00 грн. (еквівалент 15 000 доларів США) зі строком повернення зазначеної суми до 30.12.2018 року. За усною домовленістю між позивачем та відповідачем повернення суми коштів за розпискою було обумовлене шляхом проведення відповідачем ремонтних робіт автомобілів, право власності на які належить доньці позивача ОСОБА_7 , ремонт яких він здійснював після запозичення грошових коштів та написанням розписки. Право власності на всі автомобілі належали доньці позивача, але фактично всі ці автомобілі позивач використовував у своїй підприємницькій діяльності щодо надання послуг у сфері перевезення вантажів автомобільним транспортом. Всього за період з вересня 2017 по даний час вартість ремонтних робіт усіх вище перелічених автомобілів склала 561 675.00 грн., зазначене підтверджується копіями наряду-замовлення.
На момент закінчення граничного строку повернення зазначеної суми (на 30.12.2018) відповідачем вже були проведені та оплачені ремонтні роботи належних доньці позивача автомобілів на загальну суму 445 755,00 грн. В цю суму входила основна сума заборгованості та відсотки за користування грошовими коштами. В подальшому відповідач виконав ремонтні роботи ще на 115 920,00 грн., що якраз компенсувало і частину суми відсотків за користування грошовими коштами. Ще 200 доларів США повертались готівкою 31.03.2021, про що відповідачем було власноручно зроблено відповідний напис у розписці. Після цьому відповідач з позивачем погодили, що взаєморозрахунки між ними повністю погашені. І оскільки витрачена відповідачем на ремонт автомобілів доньки позивача сума грошових коштів, значно перевищувала позичену за розпискою суму коштів, то відповідач уявити собі не міг, що з плином часу позивач звернеться до суду і буде вдруге стягувати з нього грошові кошти. Тобто, у відповідача відсутні будь-які непогашені зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів на підставі розписки від 10.09.2017 в силу їх повного погашення. Зазначені у позовній заяві обставини щодо повернення відповідачем непогашення відповідачем заборгованості та фактичного повернення лише суми коштів у розмір 200 дол. США не відповідають дійсності та зазначені з метою введення суду в оман щодо дійсних обставин справи. А тому, даний позов не підлягає задоволенню.
З огляду на те, що відповідач вважає, що зобов`язання виконав повністю та у встановлений термін, то зобов`язання відповідача перед позивачем по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами є повністю погашене, також і підстави для нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат відсутні.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 10 вересня 2017 року ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 405 000,00 грн. (еквівалент 15 000 доларів США), які ОСОБА_2 зобов`язався повернути у строк до 30 грудня 2018 року, що підтверджується оригіналом розписки від 10.09.2017 року, яка була написана власноруч ОСОБА_2 ..
Таким чином судом встановлено, що договором позики від 10.09.2017 сторони узгодили всі істотні умови щодо суми грошових коштів, строків їх повернення. Факт написання розписки сторонами не заперечується. В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки. (а.с.136)
У зазначений строк ОСОБА_2 борг позивачу не повернув.
31 березня 2021 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу 200 доларів США, про що зробив власноручний запис в оригіналі боргової розписки від 10 вересня 2017 року.
11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 поштою на адресу: АДРЕСА_2 , направив ОСОБА_2 вимогу про повернення позики, в якій прохав ОСОБА_2 у місячний строк із дня пред`явлення вимоги повернути основну суму боргу, за вирахуванням сплачених 200 доларів США, що становить 399 422,96 грн., а також сплатити йому інфляційні збитки, 3% річних та проценти за користування чужими грошовими коштами. Постійним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується відповіддю на адвокатський запит, отриманою від голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МИРНА 19". (а.с. 10-14)
10.11.2021 року ОСОБА_2 поштою відправив ОСОБА_1 відповідь на вимогу про повернення позики, вказавши, що вимогу про повернення позики він отримав 11.10.2021 року; вважає, що борг є погашеним, оскільки у рахунок погашення боргу «з вересня 2017 року по даний час» він як слюсар на станції технічного обслуговування автомобілів займався ремонтними роботами автомобілів, належних дочці ОСОБА_3 , вартість яких, як він вважає, склала трохи більше 500 000,00 грн. (а.с. 15)
Однак суму боргу ОСОБА_2 до теперішнього часу ОСОБА_1 не повернув, що порушує права Позивача.
Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, тобто встановлено факт порушення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми позики у розмірі 399 422,96 грн.
Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд вважає, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у Постанові від 02.03.2020 року у справі №355/1301/18.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Отже, передумовою для стягнення трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України за період із 31.12.2018 року по 31.03.2021 коли заборгованість складала 405 000,0 грн., що становить 27 329,18 грн. та за період 01.04.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 399 422,96 грн., що становить 10 833,66 грн., а всього - 38 162,84 грн.
Згідно з Законом України«Про індексацію грошових доходів населення» інфляційні втрати на суму 399 422,96 грн. 31.12.2018 року по 31.03.2021 коли заборгованість складала 405 000,0 грн., що становить 55 385,88 грн. та за період 01.04.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 399 422,96 грн., що становить 35 224,98 грн., а всього - 90 610,86 грн.
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За період з 10.09.2017 року по 30.12.2018 проценти за користування грошовими коштами складають - 85 760,14 грн.
Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми у розмірі 613 956,80 грн., яка складається з: 399 422,96 грн. сума позики, 90 610,86 грн. грн. інфляційні витрати, 38 162,84грн. 3 % річних та 85 760,14 грн. - проценти за користування грошовими коштами.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 139,64 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4 165,70, що всього - 10 305,34 грн.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позичених грошових коштів, інфляційний втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою у сумі 613 956,80 грн. (шістсот тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 80 коп.), яка складається з: 399 422,96 грн. сума позики, 90 610,86 грн. грн. інфляційні витрати, 38 162,84грн. 3 % річних та 85 760,14 грн. - проценти за користування грошовими коштами.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10 305,34 грн. (десять тисяч триста п`ять гривень 34 коп.), які складають з витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 139,64 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 165,70 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання : АДРЕСА_4 .
Суддя: Баруліна Т. Є.