Справа № 454/66/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд та просить стягнути з відповідача на її користь 78 750 доларів США та судові витрати.

Свої вимоги мотивує наступним.

01.08.2020р. між нею та відповідачем було укладено договір позики вона надала відповідачу позику у сумі 50 000 доларів США, зі строком повернення до 01.08.2022р., що орім договору підтверджується письмовою розпискою.

Згідно п.2 договору позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю щомісяця до повного повернення позики проценти у розмірі 2% від суми позики щомісяця.

Також, у випадку невчасного повернення позики або її частини позичальник на вимогу позикодавця зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,001% від несплаченої суми за кожен день невчасного повернення (п.4 договору).

Однак, відповідач у визначений строк та станом на день звернення до суду з даним позовом грошових коштів їй не повернув.

Представник позивача адвокат Гельо С.Б. надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач надав заяви про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

З дослідженого договору позики від 01.08.2020р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що останній позичив у ОСОБА_1 50 000 доларів США та зобов`язується повернути їх до 01.08.2022р.

Також, з дослідженої в судовому засіданні розписки установлено, що ОСОБА_2 позичив 01.08.2020 року у ОСОБА_1 гроші в сумі 50 000 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку).

Ч.2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами.

Факт передачі грошей підтверджений розпискою.

Таким чином, факт укладення договору позики, написання розписки про отримання грошей є доказом отримання грошей позичальником від позикодавця.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 ЦК України

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 4 вищевказаного договору кредиту передбачено та погоджено сторонами виникнення в ОСОБА_1 права вимоги про стягнення неустойки, зокрема, у разі невчасного повернення позики або її частини позичальник на вимогу позикодавця, згідно ст.625 ЦК України зобов`язується сплатити суму боргу, а також пеню в розмірі 0,01% від несплати суми позики за кожен день невчасного її повернення.

Таким чином, судом встановлено істотне порушення умов договору зі сторони ОСОБА_2 та відповідно позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, згідно представленого позивачем розрахунку.

Як вбачається з поданої квитанції ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплатила 12 405грн. судового збору.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 78 750 (сімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять)грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина