Провадження № 2/760/1204/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2023 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Гуцало М.В.,

представника позивача - Дудар Н.С. (самопредставництво),

представника відповідача ( ОСОБА_1 ) - ОСОБА_2 (ордер від 08.06.2023),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» /далі - АТ «Укрсиббанк»/(; адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; адреса для листування: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 11) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

30.12.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 28.12.2020, за підписом представника позивача - адвоката Лісовського С.В. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 (в системі обліку банку договір № 0) у розмірі 629 658,69 грн з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.02.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.02.2021 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 09.03.2021 у зв`язку з задоволенням клопотання ОСОБА_3 про перенесення судового засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021 підготовче засідання було відкладено на 12.04.2021, у зв`язку з наданням часу для викладення заявлених у даному судовому засіданні усних клопотань у письмовій формі та надання міркувань щодо них позивачем у справі.

У зв`язку з карантинними обмеженнями, судове засідання 12.04.2021 не відбулось, судове засідання було перенесено на 15.07.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.07.2021 підготовче провадження у справі було закрито, а розгляд справи по суті призначено на 18.11.2021.

У зв`язку з неявкою відповідачів у справі та/або їх представників у судове засідання, призначене на 18.11.2021, розгляд справи було відкладено на 22.02.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному 22.02.2022 судове засідання не відбулось та було перенесено на 05.04.2022.

У зв`язку з початком збройної агресії рф 05.04.2022 судове засідання не відбулось та було перенесено на 23.03.2023.

У зв`язку з неявкою відповідачів у справі та/або їх представників у судове засідання, призначене на 23.03.2023, розгляд справи було відкладено на 08.06.2023.

08.06.2023 представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та у зв`язка з цим - відкладення розгляду справи, з огляду на що розгляд справи було відкладено на 06.07.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному 06.07.2023 судове за сідання не відбулось та було перенесено на 28.09.2023.

На початку судового засідання 28.09.2023 представник відповідача (Маковецької Т.Л.) завив клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження з метою витребування доказів у справі.

Представник позивача щодо такого клопотання заперечував.

Суд у задоволенні вказаних клопотань відмовив з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_2 був обізнаний щодо даного судового провадження щонайменше з 09.03.2021 (т. І, а.с. 236), оскільки брав участь у судовому засіданні у даній справі у визначену дату. Переконливих підстав, які перешкоджали представнику звернутись з клопотанням про витребування визначених ним доказів у проміжок часу з 09.03.2021 до 28.09.2023 такий представник не навів, тож суд не вбачає правових підстав для поновлення строку для вчинення відповідної процесуальної дії.

У судому засіданні 28.09.2023 представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Обґрунтування позову

В позові вказується, що між акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» (поточне найменування АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 зі змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 19.10.2007, № 1 від 28.01.2015, № 1 від 28.01.2015, № 2 від 29.01.2015 (в системі обліку банку договір № 0).

Зазначається, що відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у розмірі 50 000,00 дол. США, а ОСОБА_1 зобов`язалася кожного місяця повертати кредит в терміни та розмірах, встановлених графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 та сплачувати проценти у розмірі та порядку, передбаченому п. 1.3 кредитного договору, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 19.10.2037, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Позивач вказує, що відповідно до умов п. 1.3.2 кредитного договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 договору.

Так, як зазначається в позові сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 договору банк може збільшити розмір процентної ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Крім того, позивач вказує, що у разі незгоди із таким розміром процентної ставки, позичальник згідно зх. умовами договору має право достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором.

Також в позові зазначається, що у випадках настання обставин, передбачених п.п. «а», «б» пункту 5.2. Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 договору (п. 5.2 кредитного договору із змінами відповідно до п. 1.5 додаткової угоди № 1 від 19.10.2007).

Зі слів позивача, листом № 197766 від 22.02.2008 Банк повідомив ОСОБА_1 , що у разі порушення умов кредитної дисципліни, зокрема неналежного виконання умов кредитного договору № 0 від 19.10.2007, а саме у випадку прострочення платежу за кредитним договором, банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Позивач зауважує, що відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 28.01.2015 та додаткової угоди № 2 від 29.01.2015 з метою зміни валюти договору та погашення кредитної заборгованості у доларах США ОСОБА_1 29.01.2015 був виданий транш в національній валюті у розмірі 701 456,55 грн шляхом зарахування коштів на поточний рахунок.

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 здійснила погашення кредитної заборгованості за траншем в іноземній валюті та зобов`язалася здійснювати погашення траншу, виданого в гривні, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до додаткової угоди), але в будь-якому випадку не пізніше 19.10.2037, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Позивач наполягає, що сторони домовились, що за використання кредитних коштів за траншем, наданим у національній валюті встановлюється процентна ставка у розмірі, передбаченому п. 2 додаткової угоди № 2 від 29.01.2015, а саме: з 29.01.2015 встановлюється процентна ставка в розмірі 0.01% річних, з 02.02.2015 - 8.00 % річних, з 29.01.2016 - 11.06 % річних, з 29.01.2017 - 14.07 % річних, з 29.01.2018 - 16.00 % річних, з 29.01.2019 - 17.00 % річних, з 29.01.2020 - 18.00 % річних, з 29.01.2021 - та до кінця терміну дії договору встановлюється процентна ставка в розмірі 19% річних, якщо не буде встановлена інша процентна ставка згідно з умовами договору.

Також, в позові вказується, що сторони домовилися, що для ідентифікації кредитного договору можуть використовуватися як номер договору № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку № 0, так і № 0.

Крім того, зазначається, що для забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_3 згідно договору поруки № 151408 від 19.10.2007 зі змінами відповідно до додаткової угоди № 1 від 28.01.2015.

Позивач наголошує, що всупереч умови кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення сум заборгованості по кредиту та процентами з квітня 2020, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

При цьому, позивач зауважує, що 10.09.2020 ОСОБА_1 отримала вимогу про усунення порушень кредитного договору, однак заборгованість не погасила.

Як вказує позивач, станом на 23.09.2020 заборгованість за кредитним договором становить 629 658,69 грн, а саме: 579 048,61 грн - заборгованість за кредитом, 49 901,08 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 708,99 грн - проценти за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін.

Щодо правової позиції відповідача

10.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. І, а.с. 152-165).

В обґрунтування відзиву, відповідач звертає увагу на те, що п. 4.1. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 містить вказівку про те, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких свої грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

Водночас, звертається увага на те, що п. 4.3 Договору містить вимогу щодо того, що позичальник, який порушив будь-яке із своїх зобов`язань, що передбачені п. 3.4.2 цього Договору, зобов`язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500,00 грн.

Відповідач вважає, що вказаними пунктами на позичальника покладається подвійна відповідальність за одне порушення, що суперечить чинному законодавству.

Як вказується у відзиві, пп. б) п. 5.2. Договору № 0 містить положення про те, що відповідно до законодавства, зокрема, ст. 651 ЦК України сторони погодили, що банк згідно умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі (в тому числі) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо.

Даний пункт Договору, на думку відповідача, є несправедливим відносно позичальника, оскільки останній у разі настання такої несприятливої ситуації може опинитися ще в гіршому становищі у порівнянні з тим, що був під час підписання та подальшого виконання кредитного договору.

Також у відзиві зазначається, що відповідно до п. 5.2. Договору банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку: новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

ОСОБА_1 вважає, що таким чином банк наділив себе повноваженнями щодо самостійного внесення змін до кредитного договору в частині розміру відсотків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Зі змісту п. 1.1 Статуту акціонерного товариства «УкрСиббанк» (т. І, а.с. 9), вбачається, що згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни до Статуту акціонерного комерційного інноваційного товариства «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». В подальшому загальними зборами акціонерів банку 17.10.2018 прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 19.10.2007 між акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (т. І, а.с. 16-19).

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору від 19.10.2007 банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США (USD), в сумі 50 000,00, що дорівнює еквіваленту 252 500, 00 грн за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі (т. І, а.с. 16).

Згідно з п. 4.3. Договору від 19.10.2007 відповідно до вимог законодавства України, зокрема ст. 611 ЦК України позичальник, який порушив будь-яке зі своїх зобов`язань, що передбачені п. 3.4.2. цього Договору, зобов`язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500,00 грн (т. І, а.с. 17, зворотній бік).

За змістом п. 5.2. Договору від 19.10.2007 (т. І, а.с. 17, зворотній бік) відповідно до законодавства, зокрема, ст. 651 ЦК України сторони погодили, що банк згідно умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим Договором);

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань позичальника за цим Договором);

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальваціа курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); та/або підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Відповідно до п. 7.7. Договору від 19.10.2007 строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки у разі її нарахування (т. І, а.с. 18, зворотній бік).

19.10.2007 між акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору від 19.10.2007 про надання споживчого кредиту № 0 (т. І, а.с. 24)

Вбачається, що 28.01.2015 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 (щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні) /т. І, а.с. 25-26/.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 від 28.01.2015 до Договору від 19.10.2007 сторони домовились, що для ідентифікації кредитного договору можуть використовуватися як номер договору №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку №0, так і № 0 (т. І, а.с. 25).

У п. 2 Додаткової угоди № 1 від 28.01.2015 до Договору від 19.10.2007 сторони дійшли згоди, що банк зобов`язується надавати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цій Додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 1 304 314,51 грн у порядку і на умовах, зазначених у Договорі та цій Додатковій угоді. В дату укладення цієї Додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 701 456,55 грн в межах ліміту кредитної лінії (т. І, а.с. 25, зворотній бік).

Також, в матеріалах справи міститься копія Додаткової угоди № 1 від 28.01.2015 до кредитного Договору № 0 від 19.10.2007 (щодо договірного списання коштів з поточного рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті для погашення кредиту) /т. І, а.с. 27/.

29.01.2015 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 (т. І, а.с. 35).

Відповідно до п. 1.2. Додаткової угоди № 2 від 29.01.2015 сторони домовились, що Позичальник зобов`язаний повернути транш в національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Додаткової угоди), але в будь-якому випадку не пізніше 19.10.2037, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов Договору.

У випадку відкликання позичальником заяви на купівлю валюти та/або невиконання зави на купівлю валюти, строк сплати кредиту в частині траншу в національній валюті вважається таким, що настав, у дату відкликання позичальником вказаної заяви та/або а дату настання відповідних обставин. У такому разі сума коштів у національній валюті, що перерахована на розподільний рахунок банку для виконання заяви на купівлю валюти, направляється на погашення заборгованості за траншем у національній валюті (т. І, а.с. 35).

За змістом п. 2.2. Додаткової угоди № 2 від 29.01.2015 сторони домовились, що за використання кредитних коштів за Договором від 19.10.2007 за траншем, наданим у національній валюті:

- з 29.01.2015 встановлюється процентна ставка в розмірі 0,01 % процентів річних;

- з 02.02.2015 встановлюється процентна ставка в розмірі 8,00 % процентів річних;

- з 29.01.2016 встановлюється процентна ставка в розмірі 11,06 % процентів річних;

- з 29.01.2017 встановлюється процентна ставка в розмірі 14,07 % процентів річних;

- з 29.01.2018 встановлюється процентна ставка в розмірі 16,00 % процентів річних;

- з 29.01.2019 встановлюється процентна ставка в розмірі 17,00 % процентів річних;

- з 29.01.2020 встановлюється процентна ставка в розмірі 18,00 % процентів річних;

- з 29.01.2021 та до кінця терміну дії Договору встановлюється процентна ставка в розмірі 19,00 % процентів річних.

Визначені кредитні зобов`язання ОСОБА_1 (Боржник) забезпечені договором поруки № 151408, укладеним 19.10.2007 між акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (Поручитель), відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання боржником основного зобов`язання (т. І, а.с. 44).

За змістом п. п. 1.4 Договору поруки від 19.10.2007 відповідальність поручителя і боржника є солідарною (т. І, а.с. 44).

Згідно з п. 3.1. Договору поруки від 19.10.2007 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за Основним договором (т. І, а.с. 44).

Відповідно до п. 3.2. Договору поруки від 19.10.2007 у випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред`явленої згідно умов п. 2.2. Договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобов`язань за договором, за кожен день прострочення. (т. І, а.с. 44).

28.01.2015 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки № 151408 від 19.10.2007 (т. І, а.с. 45).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до Договору поруки сума Кредитного договору становить 1 304 315,51 грн. Сума траншу, отриманого в гривнях, становить 701 456,55 грн (т. І, а.с. 45).

На а.с. 61-77 т. І міститься виписка з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 за кредитним договором за період 28.01.2015 - 28.09.2020, з якої вбачається, що:

-29.01.2015 клієнтом було отримано 701 456,55 грн кредитних коштів за угодою;

-за вихідним залишком основний борг клієнта складає - 579 048,61 грн, борг за відсотками - 50 610,08 грн.

-Відповідно до наданого позивачем розрахунку (т. І, а.с. 53-60) позичальник не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань зі сплати основного боргу та процентів за користування кредитом, тому у нього виникла заборгованість перед кредитором у розмірі 629 658,69 грн, яка складається з тіла кредиту - 579 048,61 грн, процентів - 49 901,08 грн, процентів за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін - 708,99 грн.

Банк 22.02.2020 направив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимоги (повідомлення) про дострокове погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення (т. І, а.с. 48-49). Повідомлення було особисто отримано ОСОБА_1 10.09.2020 (т. І, а.с. 52)

Крім того, матеріали справи місять копії: Додатку № 1 до Додаткової угоди № 2 від 29.01.2015 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007, а саме: графіку погашення кредиту (т. 1, а.с. 36-38); Додатку № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (т. 1, а.с. 38-43); листа № 197766 від 22.02.2008 (т. 1, а.с. 46).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строку та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1-3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Уклавши кредитний договір на умовах, викладених у ньому, а також додаткову умову до даного договору, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За нормами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки.

Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За положеннями ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з умовами, визначеними у договорі поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, при цьому відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як вбачається в сукупності з наданого позивачем розрахунком станом на 23.09.2020 та виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 за кредитним договором, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 0 (в системі обліку банку договір № 0) становить 629 658,69 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 579 048,61 грн; заборгованості за процентами - 49 901,08 грн; 708,99 грн - заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (т. І, а.с. 53-60, 61-77).

Вказаний розрахунок містить детальний розрахунок заборгованості і жодних доказів на його спростування відповідачами не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування рішення.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом і його розміру.

Відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав.

Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за кредитом позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 23.09.2020 складає 629 658,69 грн. Даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку ним не надано.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За загальним правилом, встановленим ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно з умовами, визначеними п. 3.1. Договору поруки цей Договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за Основним договором, а відтак порука не припинилася.

Отже відповідно до умов договору поруки та на підставі положень ст.ст. 553, 554 ЦК України відповідач ОСОБА_3 як поручитель повинен відповідати за цим позовом як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Так, надані стороною позивача докази відповідають вимогам ст.ст. 76-79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і дають суду підстави для висновків, викладених вище.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 9 444,88 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № від 28.09.2020 (т. І, а.с. 6).

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (; адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; адреса для листування: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 11) 629 658,69 грн (шістсот двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень шістдесят дев`ять копійок), в тому числі 579 048,61 грн - заборгованість за кредитом, 49 901,08 - заборгованість за процентами за користування кредитом, 708,99 грн - проценти за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (; адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; адреса для листування: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 11) 4 722,44 грн (чотири тисячі сімсот двадцять дві гривні сорок чотири копійки) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (; адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; адреса для листування: 01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 11) 4 722,44 грн (чотири тисячі сімсот двадцять дві гривні сорок чотири копійки) судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич