Справа № 495/826/23
Номер провадження 2/495/539/2023
13 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, суд
У січні 2023 року адвокат Каланжов Владислав Іванович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, у якому просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., який в цілому складається з: житловий будинок, літ. «А», літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «Д», навіс літ. «Є», споруди 2-3.
Стислий виклад позиції позивача з урахуванням уточнених вимог
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , на момент смерті якої їй належав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позивач проживав разом із матір`ю та його місце проживання було зареєстровано за адресою, де мешкала й його мати на момент її смерті, про що вказують довідки № 501 та № 506 від 20.05.2021 року. Отже, як спадкоємець першої черги, який проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом та в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України фактично прийняв спадщину.
Втім, коли позивач звернувся до нотаріуса, то отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у вигляді постанови, за якою нотаріусом відмовлено йому у вступі у спадщину, яка залишилась після смерті матері через видачу свідоцтво на спадщину особі за заповітом, а саме: ОСОБА_2 .
Заповіт на користь відповідачки було складено матір`ю позивача 18.06.2014 року.
У цей період, а саме: з 25.04.2014 року по 13.10.2014 року позивач лікувався в Обласному протитуберкульозному диспансері у м. Білгород-Дністровський, з діагнозом «туберкульоз», що підтверджено довідкою від 11.05.2023 р. № 120-ДСК.
Таким чином, на момент відкриття спадщини позивач був непрацездатною особи, яка, незалежно від наявності заповіту, має обов`язкову частку у спадщині.
Отже, наявність заповіту, посвідченого секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 18.06.2014 року є перешкодою для його вступу у спадщину, хоча вказаний заповіт має бути скасований як недійсний, оскільки вчинений із порушенням, як зауважує позивач, мати ніколи не відвідувала секретаря сільської ради для посвідчення заповіту та у Мологівській сільській ради відсутні докази перебування матері 18.06.2014 року в кабінеті секретаря сільської ради.
На даний момент єдиний спосіб захистити свої права є звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.
Процесуальні дії у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2023 року провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2023 року підготовче провадження по справі було закрито, а справа була призначена до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явився,представник позивача в уточненій заяві заявив, що просить позов розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася, причина неявки суду невідома, відзиву чи клопотань суду не надала.
Представник третьої особи, Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та їх нормативно-правове обґрунтування
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як регламентує ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.05.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Білгород-Дністровський народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Довідкою № 501 від 20.05.2016 року виданою виконавчим комітетом Молггівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підтверджується факт, що разом з гр. ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Як наголошує ч. 1, 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_3 18.06.2014 року склала заповіт, у якому вона на випадок смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, яке на день моєї смерті буде мені належати, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що я за законом матиму право я заповідаю ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зміст ст.ст. 1241, 1254, 1307 Цивільного кодексу України мені, заповідачу, роз`яснено.
Цей заповіт складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів о 10 годині 55 хвилин і підписано в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишається на зберіганні в справах виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, а другий видається заповідачу.»
Даний заповіт був посвідчений 18.06.2014 року секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Крім того, даний документ містить інформацію безпосередньо секретаря: «заповіт записаний мною зі слів ОСОБА_3 , заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у моїй присутності о 10 год. 55 хв., особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за номером 53.»
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується ксерокопією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18.05.2016 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Як вказує ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
11.04.2018 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері.
12.04.2018 року державним нотаріусом Іваницьким О.Ю. було винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки видача в цілому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 суперечить законодавству України, оскільки все майно було заповідано ОСОБА_2 і вказаний спадкоємець прийняв спадщину.
За приписами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.
У Постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року по цивільній справі № 510/350/16 вказано, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
За змістом рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2014 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.
Констатуюючи описані норми права, суд приходить до висновку, що вказаним рішенням Конституційного суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2014 встановлено єдиний критерій визначення повнолітнього непрацездатної особи в межах диспозиції ч. 1 ст. 1241 ЦК України - це медичний критерій непрацездатності фізичної особи, при цьому така особа (особи) повинні набути статусу інваліда у встановленому законом порядку.
Відповідно до відповіді з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» № 120-ДСК від 11.05.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував у КУ «Обласний протитуберкульозний диспансер № 2» на стаціонарному лікуванні з 25.04.2014 року по 13.10.2014 року.
Згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 781683 від 15.10.2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 мав другу групу інвалідності, яка була встановлена до 01.11.2016 року.
Отже, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона вважається померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України), позивач був непрацездатною особою.
Як передбачає ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Висновки суду
Оцінюючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач був визнаний інвалідом другої групи у встановленому законом порядку, тому він є повнолітньою непрацездатною особою в розумінні рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2014, яке є остаточним і оскарженню не підлягає, з цього приводу набув права на обов`язкову частку у спадковому майні, померлої ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України.
За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 81, 133, 141, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, 321, 1216, 1220, 1233-1234, 1236, 1241, 1261-1262 ЦК України, рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2014, Постанови Верховного Суду від 1.08.2019 року по цивільній справі № 510/350/16 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., який в цілому складається з: житловий будинок, літ. «А», літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «Д», навіс літ. «Є», споруди 2-3.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін:
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ).
Суддя Н.Д. Анісімова