03.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/1205/20
Єдиний унікальний номер судової справи 205/1205/20
Номер провадження 2/205/206/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/1205/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 18.02.2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.03.2011 року.
Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано.
Після розлучення між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу майна, у житловому будинку зареєстрована та проживає мати відповідача, а в квартирі мешкає відповідач.
На підставі викладеного позивач, з урахуванням уточненого позову від 10.08.2023 року просить визнати нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність позивачу та визнати за нею право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , виділити у власність позивачу частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділити у власність відповідачу частину вищевказаної квартири та частину зазначеного домоволодіння, припинити право спільної сумісної власності подружжя на вищезазначені об`єкти нерухомості.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження
Ухвалою суду від 21.08.2020 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час якої провадження по справі зупинено.
Ухвалою судді від 15.01.2021 року провадження по справі поновлено.
Ухвалою суду від 09.04.2021 року витребувано докази.
Ухвалою суду від 19.04.2021 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час якої провадження по справі зупинено.
Ухвалою суду від 31.01.2022 року по справі призначено судову оціночно-технічну експертизу, на час якої провадження по справі зупинено.
Ухвалою судді від 29.11.2022 року провадження по справі поновлено.
Ухвалою суду від 01.05.2023 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Від представника позивача адвоката Мартиненко Т.О. надійшла заява, у якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, позов підтримала, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на таке.
У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.05.2019 року по цивільній справі № 205/9652/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, сторони зареєстрували шлюб 18.03.2011 року. Зазначеним рішенням суду шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвано (т. 1 а.с.13-15).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 232, ОСОБА_2 придбав квартиру загальною площею 48,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 22-24).
Отже, вищевказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу.
Згідно з висновком експерта № 2369/2370-21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 205/1205/20 ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складає станом на 07.09.2021 року 253 705 грн. (т. 1 а.с.129-159).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1243-22 по цивільній справі № 205/1205/20 ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 21.09.2022 року складає 1 131 824 грн. (т. 1 а.с.184-213).
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.
Положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Позивач зазначила, що нерухоме майно придбано за спільні кошти подружжя, на що відповідач заперечень не надав.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Вирішуючи питання щодо часток сторін у спільній сумісній власності на спірний автомобіль суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Враховуючи викладене, а також презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, суд встановлює, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, визнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , поділ вказаного майна, визнання за сторонами права власності по частині кожного об`єкту спільного майната припинення права спільної сумісної власності сторін на вказану нерухомість.
Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 7 348,40 грн. (840,80 грн. + 420,40 грн. + 6087,20 грн.), а також витрати на проведення судових експертиз в розмірі 17 572,83 грн. (11 532,19 грн.+6 040,64 грн.), всього 24 921,23 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України ст.ст. 4, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а також домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 24 921,23 грн., з яких: 7 348,40 грн. судовий збір, 17 572,83 грн. витрати на проведення судових експертиз.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г.Остапенко