Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів за недійсним правочином, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 792 903,00 грн. за недійсним договором купівлі-продажу квартири, укладеним 20.11.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скринником С.М. за реєстровим номером №1482.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скрипником С.М., зареєстрований в реєстрі № 1482. Згідно звіту про оцінку майна № 793926_19112015_191-19-11-15, виконаного 19 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість квартири становила 792 903 грн. На виконання умов вказаного договору, 20 листопада 2015 року позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 792 903 грн. на банківський рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується копією платіжного доручення № 1 від 20 листопада 2015 року з призначенням платежу «оплата за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2015 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скринник С.М.».

20.11.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М. на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48087777 від 20.11.2015.

Окрім придбання у відповідача квартири, позивач зобов`язалася надавати фінансову допомогу, вести побут. Вказує, що з грудня 2015 року щомісячно надавала відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 грн., оплачувала комунальні послуги, допомагала прибирати, готувати, ходили разом до лікарні Відтак, означені домовленості позивачем виконувалися належним чином, що підтверджується відповідною розпискою від 06 грудня 2018 року, за якою відповідач підтверджує факт отримання нею 185 000 грн. за період з грудня 2015 року по грудень 2018 року, по 5 000 грн. щомісячно, а також доказами оплат комунальних послуг за адресою місця проживання відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року (справа № 760/17262/20), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним було задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між нами від 20 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником C.M. за реєстровим № 1482. Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу квартири, суди виходили із того, що він вчинений відповідачем в результаті помилки щодо його суті.

У зв`язку з визнанням судом недійсним договору купівлі-продажу квартири, відповідач, як попередній власник, 06.10.2022 поновив своє право власності та зареєстрував знову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , площею 46,7 кв.м. на себе, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, відповідач 06.10.2022 повернув собі майно - предмет договору купівлі-продажу - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що було передано позивачу на виконання Договору купівлі-продажу.

А тому, враховуючи, що договір купівлі-продажу визнано недійсним і відповідач отримав назад свою квартиру, позивач вважає, що має право на повернення сплачених нею коштів на його виконання в розмірі 792 903,00 грн.

З огляду на вищевикладене, просить задовольнити позов та стягнути витрати зі сплати судового збору.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2022 справу передано у провадження судді Усатової І.А.

Ухвалою суду від 05.12.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.12.2022 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер майна 00, до вирішення справи по суті.

20 лютого 2023 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилається на те, що у судових рішеннях було встановлено, що грошові кошти за договором купівлі-продажу не передавались. Зокрема, у судовому засіданні 26.01.2022 у Київському апеляційному суді ОСОБА_3 особисто повідомила про те, що передала грошові кошти готівкою ОСОБА_4 у нотаріуса, які вона одразу поклала в сумку і по дорозі у лікарню, коли вони разом їхали після підписання договору, ОСОБА_3 запропонувала заїхати в банк і покласти кошти на рахунок, але ОСОБА_4 відмовилась, оскільки не довіряла банкам. У ході судового розгляду справи про визнання договору купівлі-продажу недійсним, ОСОБА_3 не надавала жодних банківських квитанцій про перерахування коштів за договором купівлі-продажу. Тому на переконання відповідача, квитанція, яку надає позивач на підтвердження перерахування коштів за договором-купівлі продажу, який в подальшому було визнано недійсним, викликає сумнів щодо її достовірності. Окрім того, вказує, що фактичної передачі квартири за договором-купівлі продажу не відбулось, а тому відсутні підстави для застосування ст.1212 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позову.

20.02.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів.

28.02.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наголошує на тому, що платіжне доручення №1 від 20 листопада 2015 року є належним та достовірним доказом перерахування нею на рахунок відповідача коштів в сумі 792 903,00 грн. в якості оплати квартири за договором купівлі-продажу, визнаним недійсним. Доводи відповідача про те, що дане платіжне доручення викликає сумнів щодо його достовірності, ґрунтуються лише на припущеннях, є безпідставними, необґрунтованими та непідтвердженими жодними доказами.

Щодо тверджень відповідача про відсутність в матеріалах справи №760/17262/20-ц платіжного доручення, зазначає, що станом на момент розгляду справи №760/17262/20-ц ОСОБА_3 перебувала у похилому віці та важкому фізичному стані та не могла проконтролювати дії свого представника, яким не було долучено до матеріалів тієї справи платіжного доручення. Водночас, платіжне доручення №1 від 20.11.2015 на суму 792 903,00 грн. не було предметом дослідження у справі №760/17262/20-ц, а відтак, жодні обставини судом щодо такого платіжного доручення не встановлювались. З огляду на це, рішення суду у справі №760/17262/20-ц не містить преюдиції щодо платіжного доручення на суму 792 903,00 грн., яке досліджується в матеріалах даної справи.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири визнано судом недійсним, позивач вважає, що правова підстава на якій відповідач набув її кошти відпала, а тому відповідач без достатньої правової підстави зберігає кошти у розмірі 792 903,00 грн., сплачені нею на виконання договору.

14.03.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в якому заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що будь-яких даних про неналежне виконання адвокатом Калініної Л.В. матеріали справи не містять, натомість ОСОБА_3 безпосередньо приймала участь разом зі свої захисником у судових засіданнях в Київському апеляційному суді, які відбулися 26.01.2022 та 16.02.2022 та повністю підтримувала позицію свого представника. Твердження позивача про зарахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_4 суперечать її поясненням, наданим у судовому засіданні, яке відбулось 26.01.2022 в Київському апеляційному суді, а тому відповідач ставить під сумнів достовірність квитанції про перерахування коштів. Вважає, що підстави для стягнення коштів відсутні, оскільки вона їх не отримувала.

15.05.2023 до представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, представником позивача подано додаткові пояснення.

Протокольними ухвалами суду від 15.05.2023 задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні наголошувала на безпідставності та необгрунтованості вимог, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 20 листопада 2015 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.Н., зареєстрований у реєстрі №1482.

Згідно п.4 даного Договору продаж вказаної квартири вчинено за 792 903,00 грн., які сплачуються покупцем в процесі підписання цього Договору купівлі-продажу квартири в національній грошовій одиниці України, після узгодження його тексту.

Підписи сторін на примірниках цього Договору свідчить про те, що сума, зазначена у п.4 цього договору, повністю отримана продавцем в національній грошовій одиниці України. Претензій матеріального характеру сторони одна до одної не мають (п.5 Договору).

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_4 було перераховано грошові кошти у розмірі 792 903,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1 від 20.11.2015. (а.с.13)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №48087777 від 20.11.2015, виданого приватним нотаріусом КМНО Скринником С.М., право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано 20.11.2015 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 за реєстровим №1482.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2021 по справі №760/17262/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Скринник С.М. про визнання договору недійсним, позов задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , від 20 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скринником С.М. за реєстровим №1482.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.02.2022 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2021 залишено без змін.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.11.2022, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 06.10.2022 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №5-2363, виданого 30.11.2012 Державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач просить застосувати реституцію та привести сторони у положення, що існувало до підписання договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2015 року, стягнувши з відповідача вартість квартири у розмірі 792 903,00 грн., оскільки такий договір було визнано судом недійсним, а квартира наразі зареєстрована на праві власності за відповідачем.

Частиною другою статті 16 ЦК України, встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, серед інших: 2) визнання правочину недійсним; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частиною першою та другою статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів).

Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов Договору купівлі-продажу квартири, який рішенням суду в подальшому визнано недійсним, було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 792 903,00 грн.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 792 903,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №1 від 20.11.2015, копія якого долучена до матеріалів справи.

Оригінал платіжного доручення було оглянуто судом у судовому засіданні, будь-яких сумнівів щодо його достовірності судом не вбачається.

Реституція в частині повернення квартири АДРЕСА_1 від позивача до відповідача вже проведена, оскільки державним реєстратором 06.10.2022 було зареєстроване право власності відповідача на вказану квартиру.

Отже, відповідачем отримано та не повернуто позивачу грошові кошти у розмірі 792 903,00 грн. за недійсними договором купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2015 року, який рішенням Солом`янського районного суду м Києва від 01.06.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.02.2022, було визнано недійсним.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача щодо достовірності наданих позивачем доказів, а саме платіжного доручення №1 від 20.11.2015 про переказ позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 792 903,00 грн., оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях, є безпідставними, необґрунтованими та непідтвердженими жодними доказами.

Окрім того, стороною відповідача не наводилось будь-якихзаперечень з приводу неналежності відповідачу ОСОБА_4 банківського рахунку, зазначеного у платіжному дорученні, на який ОСОБА_3 здійснено переказ коштів.

Судом також не приймаються до уваги твердження відповідача про передачу позивачем відповідачу грошових коштів за договором купівлі-продажу у готівковій формі відразу після укладення договору, оскільки, будь-яких доказів, які б підтверджували дані обставини стороною відповідача не надано.

Окрім того, безпідставними є і твердження відповідача щодо того, що судами в ході розгляду справи №760/17262/20 було встановлено факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів за договором купівлі-продажу у готівковій формі відразу після укладення договору, оскільки як вбачається з судових рішень, факт передачі грошових коштів судами не досліджувався та не встановлювався. Той факт, що ОСОБА_3 в ході розгляду справи №760/17262/20 не надавала суду жодних банківських квитанцій про перерахування коштів за договором купівлі-продажу, не свідчить про відсутність таких квитанцій та неперерахування грошових коштів.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 26.01.2022 під час судового засідання в Київському апеляційному суді особисто повідомила про те, що передала грошові кошти на виконання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 готівкою у нотаріуса, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Відповідно до ч.1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 3, 5 ст. 100 ЦПК України).

Так, на підтвердження даної обставини відповідачем надано диск з аудіо записом, як зазначає відповідач, судового засідання 26.01.2022 в Київському апеляційному суді у справі №760/17262/20.

Однак, наданий диск не засвідчений відповідачем у порядку, передбаченому ст. 95, 100 ЦПК України, з огляду на що, не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ обставин, на які посилається відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність застосування наслідків недійсності правочину та задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 792 903,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 23, 625, 1166 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) грошові кошти в сумі 792 903,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.