Провадження № 2/521/329/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ТОВ «ІНФОКС» в особі «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення та просить суд стягнути з відповідача, згідно заяви про зменшення позовних вимог, борг за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. у розмірі 248 958,98 грн. та стягнення судового збору в сумі 3734,40 грн.

Вимоги мотивуються тим, що ОСОБА_1 є споживачем ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 03779/3 від 12.06.2020р. укладеним між філією «Інфоксводоканал» та ОСОБА_1 26.08.2020р. була укладена Додаткова угода до Договору № 03779/1 від 12.06.2020р. У зв`язку із тим, що відповідач не сплачував надані йому послуги у повному обсязі за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. станом на 02.09.2022р. утворилася заборгованість у розмірі 248 958,98 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу. Філією «Інфоксводоканал» неодноразово було надіслано відповідачу досудове попередження із зазначенням суми боргу, однак заборгованість сплачена не була. Відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Адвокат відповідача у призначене судове засідання не з`явися, однак вкотре надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на введення воєнного стану в Україні та через те, що відповідач Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022р. № 4 майор ОСОБА_1 призваний Малиновським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, призначений до військової частини НОМЕР_2 , де проходить службу. Розгляд справи просив проводити тільки за участі відповідача. При цьому в матеріалах справи міститься відзив щодо позову, де представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не погоджується з позовними вимогами. Оскільки у нього на час підписання договору відсутні документи, які б підтверджували його повноваження, надані мешканцями гуртожитку щодо підписання відповідного договору з ТОВ «ІНФОКС», при цьому він не є юридичною особою та не може вважатися уповноваженою особою на підписання договору з позивачем. Його письмові звернення та звернення інших співмешканців гуртожитку щодо укладання індивідуальних договорів до ТОВ «ІНФОКС» на що було надано відповідь про неможливість укладання індивідуальних договорів з мешканцями відповідного будинку. Будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком, який перебуває на балансі у комунальній власності м. Одеси, якому проживають особи, які проходили службу у Збройних Силах України або проходять на теперішній час, та члени їх сімей, управителем якого є ЖКС «Хмельницький». Таким чином враховуючи, що споживачі мешканці гуртожитку не є власниками багатоквартирного будинку, а фактично є територіальна громада м. Одеси, управителем гуртожитку є КП «ЖКС «Хмельницький» повинен забезпечити виконання вимог ст. 19 ЗУ «Про питну воду, витне водопостачання та водовідведення» та укласти з ТОВ «ІНФОКС» філією «Інфоксводоканал» договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою.

Розглянувши відповідне клопотання суд дійшов висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишити без задоволення клопотання адвоката Заславського В.М. про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Однак, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості учасників справи прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні. При цьому у своєму клопотанні представник відповідача посилається на те, що відповідач бажає особисто приймати участь у розгляді справи та наразі цього не може зробити через перебування у лавах ЗСУ. Суд критично ставиться до відповідних посилань представника відповідача, оскільки ч. 1 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальна права та обов`язки. Будь-яких клопотань щодо визнання явки відповідача обов`язковою до суду надано не було та судом не визначалося. Також не надано відомостей, щодо неможливості прийняття участі у судовому засіданні адвоката Заславського В.М., який представляє інтереси ОСОБА_1 .

Більш того, відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про розгляд справи в суді, не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення порушення конституційних прав учасників справи на судовий захист, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу, зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, за відсутності доказів поважності причин неявки представника відповідача, суд протокольно ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи і проводити розгляд справи за їх відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що від ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Інфокс» надійшла заява від 12.06.2020р. про укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . (том 2 а.с. 113)

Відповідно до Протоколу зборів мешканців будинку АДРЕСА_1 від 11.06.2020р. було прийнято рішення: встановити на будинок лічильник обліку водопостачання, вибрати відповідальних осіб ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_3 , які мають право підписувати всю необхідну документацію, що стосується водопостачання та водовідведення мешканцям будинку АДРЕСА_1 . Укласти договір на водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 кв. № 42. (том 2 а.с. 118-119)

Вищезазначений протокол не оскаржувався, не скасовувався, та є чинним.

Таким чином, з метою вирішення нагального питання на правовій основі забезпечити будинок за адресою: АДРЕСА_1 , послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, був укладений договір № 03779/1 від 12.06.2020р. з уповноваженою особою ОСОБА_1 (том 1 а.с. 10-15)

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного Договору передбачено, що Водоканал зобов`язуєте надавати Споживачу відповідної якості послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а Споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених цим Договором та діючим законодавством.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 склав та направив гарантійного листа від 13.07.2020р. відповідно до якого, гарантував сплату виниклої заборгованості перед «Інфоксводоканалом» відповідно до договору № 03779/1 від 12.06.2020р. в розмірі 265 650,74 грн. протягом 24-х місяців. (том 1 а.с. 24)

23.10.2018р. між Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла, що знаходиться у власності територіальної громади міста Одеси, предметом якого є безстрокове користування кімнатою АДРЕСА_4 . (том 1 а.с. 81-82)

Листом від 23.11.2022р. КП «ЖКС «Хмельницький» повідомив, що у відповідності до ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» КП «ЖКС «Хмельницький» є управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в період з 01.04.2019р. по сьогоднішній день. За договором із співвласниками забезпечує належне утримання та поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому повідомлено, що мешканці гуртожитку АДРЕСА_1 знаходяться на прямих розрахунках за послуги водопостачання та водовідведення з ТОВ «Інфокс». (том.1 а.с.110, том 2 а.с. 142-143)

Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1430-VII від 07.12.2016р. КП «ЖКС «Хмельницький» є комунальним підприємством, яке здійснює технічну експлуатацію житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Одеси та не є виконавцем послуги централізованого водопостачання та водовідведення. (том 1 а.с. 87, 111-115, 117-123)

26.08.2020р. між ТОВ «ІНФОКС» та ФО ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 03779/1 від 12.06.2020р., згідно якого п. 8.1 викладено в наступній редакції: «П.8.1. Цей Договір набуває чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води та підписання обома Сторонами відповідного акту технічного обстеження водомірного вузлу та діє на протязі з 12.06.2020р. до 31.07.2021р., але в будь якому випадку, в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей Договір діє до повного погашення заборгованості за ним.», п.8.2 викладено в наступній редакції: «П.8.2. Цей Договір автоматично пролонгується на один рік, у випадку, коли Сторони цього Договору за місяць до припинення терміну його дії, не виявлять бажання розірвати цей Договір, на підставі письмового повідомлення іншої Сторони цього Договору.». (том 1 а.с. 18)

12.06.2020р. було складено Акт № 11844 технічного обстеження водомірного вузла, який підписано уповноваженою особою ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_1 (том 2 а.с. 116-117)

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 322 ЦК України врегульовано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відносини з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VІІІ, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» від 10.01.2002р. №2918-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. №1875-IV (тут і на далі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017р. №2189-VІІІ комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

З огляду на вказане, саме на відповідачів покладено обов`язок укладення договору із позивачем на надання відповідних послуг.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги водопостачання та водовідведення, а відповідачі повинні за них сплачувати в силу приписів ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 9, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особа, яка отримує житлово-комунальні послуги зобов`язана оплачувати їх у строки, встановлені договором і законом.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні правила виконання зобов`язань, встановлені статтею 526 ЦК, припускають, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. При цьому зобов`язання являє собою є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг (статті 901 і 903 ЦК) виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не заперечує факт отримання від позивача послуг з водопостачання та водовідведення.

Суд приймає до уваги докази часткової сплати відповідачем отриманих послуг з водопостачання та водовідведення, що підтверджує фактичне користування та отримання комунальних послуг від позивача (том 2 а.с. 37, 182-218).

Відповідачем не спростовано належним та допустимими доказами розрахунку заборгованості в сумі 248 958,98 грн. за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р.

Крім цього, відповідач не вчиняв будь-яких дій з розірвання Договору, який на його думку вчинений з порушенням норм законодавства, та не звертався до суду з відповідним позовом за захистом порушеного відносно нього права.

Слід зазначити, що зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Отже нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводиться на підставі укладеного договору, виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку та/або за нормами, затвердженими в установленому порядку. При цьому споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору.

Такий висновок відповідає позиції Верховний Суд України, яка викладена у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 про те, що не дивлячись на те, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються між їх учасниками виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17.

Виходячи з наведених вище обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд доходить висновку, що сторони знаходились у договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачу, як довіреній особі від гуртожитку по АДРЕСА_1 , послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач зобов`язаний був сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом, оскільки відповідачем дійсно допущено порушення з оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Щодо доводів наведених в заперечення позовних вимог, суд звертає увагу, що відповідач не відмовлявся від отримання послуг з водопостачання та водовідведення, які є необхідними для задоволення повсякденних побутових потреб, а тому посилання на недійсність договору є безпідставними, оскільки відповідний договір ніким із сторін не оскаржувався та не визнавався недійсним, а навпаки погоджувався з умовами договору сплачуючи частково заборгованість за надані йому послуги. Такими чином відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки наявна в матеріалах справи довідка про стан розрахунків містить інформацію про тариф, обсяги споживання(об`єм) та вартість послуг. Інші доводи відповідача також не спростовують позовні вимоги та їх підстави.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 526, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст..ст. 9, 13, 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 76-78, 81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ТОВ «ІНФОКС» в особі «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (р/р № НОМЕР_4 у АБ «Південний», код за , МФО 382209) борг за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2020р. по 01.07.2021р. у розмірі 248 958 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 98 коп. та судовий збір в розмірі 3 734 (три тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 40 коп.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі (код , адреса: Україна, 65009, Одеська область, м. Одеса, вул. Черняховського, 6) повернути ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (р/р № НОМЕР_4 у АБ «Південний», код за , МФО 382209) суму судового збору у розмірі 1 498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) грн. 10 коп., яка була сплачена на рахунок № НОМЕР_5 , МФО 899998, за платіжним дорученням № 46088 від 27.09.2021р. на суму 1498,10 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН