Справа № 558/352/23
номер провадження 2/558/121/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., за участі секретаря судового засідання Ковальської Л.С., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пащука Т.С., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Новосада В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила поділити майно, що належить їй та відповідачеві ОСОБА_2 на праві спільного майна подружжя, визнавши за нею, ОСОБА_1 , право власності на частки житлового будинку садибного типу загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., допоміжною площею 33,3 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а іншу частку житлового будинку садибного типу загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., допоміжною площею 33,3 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частки земельної ділянки площею 0,0800 га з кадастровим номером :01:000:1092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області, а іншу частку земельної ділянки площею 0,0800 га з кадастровим номером :01:000:1092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, що знаходиться в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області, залишити у власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначала про те, що 14 листопада 1970 року уклала з відповідачем ОСОБА_2 шлюб, що був зареєстрований Княгининською сільською радою Млинівського району Рівненської області, про що було складено актовий запис №13. Внаслідок укладення шлюбу вона змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . На час подання до суду позовної заяви вона з відповідачем продовжують перебувати у шлюбі.

За час спільного сімейного життя сторонами набуто в шлюбі майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та був побудований у 1978 році, а також земельна ділянка площею 0,0800 га з кадастровим номером :01:000:1092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що станом на серпень 2023 року вона не знала, що її чоловік ОСОБА_2 оформив на своє ім`я право власності на будинковолодіння та земельну ділянку. Незважаючи на перебування її та відповідача у формальному шлюбі, між ними та іншими членами їх сім`ї існують конфліктні ситуації. Усі правовстановлюючі документи на спірне майно знаходяться або у відповідача, або у їх невістки ОСОБА_6 . Оскільки документи на будинковолодіння та земельну ділянку були оформлені без її відома, позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що має побоювання щодо можливого незаконного розпорядження (дарування, заповіт тощо) відповідачем ОСОБА_2 таким майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що через постійні конфлікти з відповідачем та членами сім`ї, вона переїхала проживати до сина в м. Житомир та в спірному будинку тимчасово не проживає.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащук Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на розгляд справи до суду не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новосад В.О. в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача.

Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, та оцінивши докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 5 вересня 2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та відкрито провадження у справі № 558/352/23 за вказаним позовом.

Під час проведення підготовчого засідання представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новосад В.О. заявив клопотання про залучення до участі у справі, як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , та про виклик до суду свідка ОСОБА_6 .

Такі клопотання представника відповідача були задоволені судом.

10 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті цивільну справу №558/352/23.

Судом призначалися судові засідання по даній цивільній справі 3 листопада та 14 листопада 2023 року.

Суд вирішив справу в межах позовних вимог позивача та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

Судом за заявою позивача відповідно до ухвали від 6 вересня 2023 року вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Судом не вживалися заходи щодо зупинення і поновлення провадження.

Сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань по суті розгляду справи до суду не подавали.

На розгляд справи третя особа ОСОБА_3 не з`явився, будучи повідомленим про час розгляду справи у встановленому порядку.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В судовому засіданні про справі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новосад В.О. визнав позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстав для відмови у прийнятті визнання представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Новосадом В.О. позовних вимог позивача, не встановлено.

В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимоги позивача.

Дослідженим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 15), свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 16), копіями паспортів сторін по справі (а.с. 7-9, 11-13) встановлено, що позивач ОСОБА_7 , 1948 року народження, та ОСОБА_2 , 1947 року народження, одружились 14 листопада 1970 року, про що Княгининською сільською радою Млинівського району Рівненської області зроблено відповідний актовий запис №13.

В судовому засіданні позивач, представники сторін стверджували, що на час розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний.

Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України), які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Такий висновок приведено у постановах Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №664/3661/15-ц, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №361/4130/16-ц, у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №447/3676/14-ц.

Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Дослідженою Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №342752884 від 14 серпня 2023 року (а.с. 24-27) встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., допоміжною площею 33,3 кв.м., з надвірними будівлями, що примикають вхідний ганок /а/, сарай-літня кухня /Б/, вхідний ганок /б/, погріб /Г/, майстерня /Д/, сарай /Е/, вбиральня /У/, колодязь /1/2К/, огорожа /№2/, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на такий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, на його цілу частку, зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 13 липня 2021 року на підставі технічного паспорта, виданого 23 жовтня 2020 року Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», виписки з погосподарської книги №112, виданої 23 червня 2021 року Демидівською селищною радою.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, що виготовлений 23 жовтня 2020 року Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 побудований у 1978 році (а.с. 17-21).

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони побудували за час шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння було набуте подружжям (сторонами по справі) у період перебування у шлюбі, а тому презюмовано їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України відсутні.

Разом з тим, із змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №342752884 від 14 серпня 2023 року (а.с. 24-27) встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:000:1092.

Згідно рішення Демидівської селищної ради Рівненської області №829 від 8 червня 2021 року «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області» (а.с. 23) вбачається, що затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області. Крім того, вирішено передати гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку (кадастровий номер :01:000:1092) загальною площею 0,0800 га, в тому числі: малоповерхова житлова забудова 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в смт. Демидівка Дубенського району Рівненської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

В силу вимог ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

З урахуванням вказаних обставин та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на частку спірного житлового будинку садибного типу та частку спірної земельної ділянки на якій розташований такий житловий будинок.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що до участі в справі було залучено ОСОБА_3 , як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Підставою для залучення третьої особи стало посилання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Новосада В.О. на ту обставину, що ОСОБА_3 здійснював за власні кошти поліпшення житлового будинку. Проте, такі обставини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду справи судом.

Судом встановлено, що за подання до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 8953,09 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8953,09 гривень понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору немає.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 60, 69 СК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 206, 258, 259, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частки житлового будинку садибного типу загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., допоміжною площею 33,3 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а іншу частку житлового будинку садибного типу загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., допоміжною площею 33,3 кв.м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частки земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:000:1092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області, а іншу частку земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:000:1092, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в смт. Демидівка, Дубенського району Рівненської області, залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8953,09 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2023 року.