Дата документу 10.05.2023 Справа № 336/4181/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4181/20 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О. В.
Провадження № 22-ц/807/1023/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2023 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості права на спадкування за законом.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами скарги є те, що позивач не могла забезпечити явку свідків в останні судові засідання, які відбувались вже під час воєнного стану, оскільки восени 2022 року їх частина виїхала у зв`язку із цим з м. Запоріжжя у більш безпечні регіони України. Тому висновок суду про її небажання розглядати справу не відповідає дійсності, а заяви про відкладення справи через вказані обставини, навпаки, подавались з метою процесуальної економії часу. Тому вважає, що заяви про відкладення справи пов`язувались із поважними причинами, а тому з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд першої інстанції мав надати їй можливість забезпечити явку її свідків задля доведення законності та обґрунтованості її позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надходило.

В судове засідання апеляційного суду з`явились позивач ОСОБА_1 та її адвокат Богун І.А., які підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені, до судового засідання апеляційного суду 10 травня 2023 року не з`явились.

Від адвоката Балюти В.В. як представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його присутності.

З урахуванням повідомлення усіх учасників справи апеляційним судом відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України апеляційний розгляд здійснено за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Богун І.А., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції вказував, що позивач тричі подавала заяви про відкладення розгляду справи, але причини, з яких вона просила відкласти слухання, судом визнані належним чином необ-ґрунтованими. Судом зазначено, що в поданих заявах позивач клопоталась відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану на території України, але навіть умови воєнного стану не можуть впливати на конституційне право людини на судовий захист, зокрема, з урахуванням рекомендацій Ради Суддів України про неможливість припинення здійснення судочинства і вирішення справ, які в умовах воєнного стану можуть розглядатись, серед іншого, в режимі відеоконференції. Між тим, позивачкою не надано клопотань про проведення судових засідань в дистанційному форматі, без присутності учасника справи безпосередньо в залі судового засідання.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивачка особисто подавала заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 210, 212, 219) через канцелярію суду, на підставі чого суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість позивачки особисто брати участь у судових засіданнях. Отже, за вказаних обставин суд дійшов висновку, що позивачка зловживала своїми процесуальними правами.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, оскільки відповідають матеріалам справи та вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

У статті 211 ЦПК України визначено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За правилами пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, перед-

бачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи.

При цьому, повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Частиною 5 статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Щодо повторної неявки позивача розгляд справи відбувається лише за наявності його заяви про розгляд справи за його відсутності.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом зазначених вище процесуальних норм, правом на залишення позову без

розгляду суд наділений в разі повторної неявки (двічі поспіль) позивача в судове засідан-ня за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, або не повідомив про причини неявки та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Право суду на залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, можливе й у разі наявності заяви позивача про розгляд справи без його участі, за умови, що його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Також вказані норми процесуального законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Такий правовий висновок, міститься у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 740/1734/18, де залишаючи без змін судові рішення про залишення позову без розгляду, Верховний Суд вказав, що суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 16 березня 2020 року у справі № 390/1076/18-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 760/1143/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 201/15122/15-ц.

Як встановлено судом, на підставі ухвали судді від 26.08.2020 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

У встановлений законом строк представником відповідачів адвокатом Балютою В.В. подано відзив на позов, за змістом якого відповідачі просять відмовити у задоволенні позову.

В порядку підготовки справи до розгляду судом витребувани докази, які в подальшому надані суду.

Ухвалою від 18.10.2021 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання 17 травня 2022 року з`явилась, однак судове засідання було відкладено з інших причин (а.с. 206), про день та час наступного судового засідання була повідомлена заздалегідь шляхом отримання повістки під особистий підпис в приміщенні суду (а.с. 207) .

Проте судове засідання 9 вересня 2022 року не відбулося через неявку до суду позивачки, яка надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України (а.с. 210).

Наступне призначене в справі судове засідання 23 листопада 2022 року також увінчалось відкладенням розгляду справи у зв`язку з неявкою позивачки, від якої надійшла аналогічна заява про відкладення судового засідання у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України (а.с. 212).

В судове засідання 16 лютого 2023 року позивачка знову не з`явилася, надавши на- передодні засідання заяву про відкладення розгляду справи аналогічного змісту (а.с. 219).

Інтереси позивачки представляє адвокат Воронова-Живецька Н.В., яка була присутня особисто у судовому засіданні 09 грудня 2021 року, про що свідчить протокол судового засідання (а.с. 198-199), про день та час наступного судового засідання була повідомлена заздалегідь, однак в жодне з наступних судових засідань не з`явилась з неві-

домих причин; будь-яких заяв чи клопотань суду не надала.

До суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката

Лічман І.І. про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача і її представника.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, як встановлено із матеріалів справи та з урахуванням мотивування ухвали судом, трьома поспіль судовими засіданнями у даній справі, в які позивач не з`явився, були судові засідання, призначені на 09.09.2022р., 23.11.2022р. та на 16.02.2023р.

Із змісту заяв позивача, у яких вона просила відкласти вказані засідання, вбачається, що вона була повідомлена про ці засідання, оскільки саме й зазначала у них про їх дату і час, коли вона не зможе з`явитись для участі у справі ( а.с. 210, 212, 219).

З зазначеного вбачається, що належним чином повідомлений позивач дійсно повторно не з`явився в судове засідання, тобто тричі поспіль.

Єдиним аргументом апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду - це неможливість забезпечити явку свідків.

За дослідженими матеріалами справи колегія приходить до висновку, що незалежно від того, що ОСОБА_1 не могла забезпечити явку свідків, вона мала з`являтися в судові засідання для розгляду справи. Також мала бути присутньою й її адвокат Воронова-Живицька Н.В.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_1 втретє не з`явилася в судове засідання, подавши однакові заяви про відкладення слухання справи, так як не може забезпечити явку свідків, але, на думку колегії суддів, це не є поважною причиною для того, щоб їй самій не з`являтися в судові засідання і не слухати справу в іншій частині.

Також, із заяв позивача слідує, що лише частина свідків, щодо яких задоволено клопотання про їх допит, виїхала за межі м. Запоріжжя, тобто позивач могла забезпечити явку хоча б тих свідків, які залишились у місті.

До того ж, до початку воєнного стану справа перебувала на розгляду суду півтора роки, а клопотання сторони позивача про допит шести свідків було задоволено судом ще 16.06.2021р. у підготовчому засіданні, у якому була присутня адвокат позивача - Воронова-Живицька Н.В. ( а.с. 153-155).

Також в судовому засіданні 18.10.2021р. було задоволено клопотання адвоката позивача про допит ще чотирьох інших свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які всі мешкають у м. Запоріжжі ( а.с. 173).

Між задоволенням клопотань сторони позивача про допит свідків та початком військової агресії РФ проти України відбулось ще чотири судових засідання, але позивач забезпечила явку лише одного свідка з десяти.

Колегія вважає, що в порядку змагальності позивач мала користуватись своїми правами більш активно, в той час як за півтора роки розгляду справи до введення воєнного стану в Україні вона не змогла забезпечити явку своїх свідків, та в подальшому

почала безпідставно з цих причин відкладати розгляд справи.

Враховуючи вказані фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження дока-

зи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку

про наявність правових підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Колегія суддів враховує також ту обставину, що залишення вказаного позову судом без розгляду, не позбавляє позивача права на судовий захист, так як особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неможливості брати участь у справі через воєнні дії, оскільки ОСОБА_1 не наведено та не надано доказів на підтвердження наявності обставин неможливості забезпечити фізичну явку її самої в судові засідання або звернутися до суду із заявою про проведення відеоконференції зі свідками чи про розгляд справи за відсутності позивача.

Як встановлено за матеріалами справи, суд відкладав слухання справи саме через заяви позивача, а не через воєнні дії, що становили б небезпеку для учасників справи.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Колегія також враховує той момент, що суд має забезпечити розгляд справи у розумні строки.

Значення строків для розгляду справи судом передбачено Цивільним процесуальним кодексом України, а сааме, розумність строків визначено як один із основних принципів цивільного судочинства й передбачено п. 10 ч. 1 ст. 2 цього Кодексу.

Тлумачення терміна «розумний строк» надано в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 № 11, де під цим поняттям варто розуміти об`єктивно необхідні для виконання процесуальні дії, прийняття процесуальних рішень і розгляду й вирішення справи з метою забезпечення своєчасного судового захисту.

Під час тлумачення поняття «розумність строків» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ керувався положеннями Європейського суду з прав людини, оскільки, відповідно до норм Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997, наша держава визнає юрисдикцію Суду в усіх питаннях, які стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, беручи до уваги те, як розкриває принцип розумності строків ЄСПЛ, спираючись на ст. 6 Конвенції, варто зазначити, що це не є однаковий строк для всіх справ, він не має чіткого цифрового вираження й у кожному окремому випадку потребує свого індивідуального встановлення. Виходячи із цього, постало питання, чим керуватися під час установлення такого строку, тому визначено відповідні критерії, які дають можливість за рівних умов визначити, який проміжок часу потрібен для вчинення процесуальних дій чи вирішення справи. Отже, до основних критеріїв, виокремлених практикою ЄСПЛ, щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 р. належать такі: 1. Складність справи - наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; 2. Поведінка заявника - сприяння заявником усіма своїми діями якнайшвидшому розгляду справ, зокрема це передбачає не затягування процесу, а, навпаки, вжиття необхідних дій для його пришвидшення; 3. Поведінка державних органів - так само органи, задіяні в цивільному процесі, мають сприяти оперативному розгляду справи.

Отже, одним із критеріїв затягування розгляду справи як вищі суди, так і ЄСПЛ вважають поведінку заявника, яка в разі його недобросовісності стає значною перепоною на шляху оперативного вирішення справи, що наразі і відслідковується у межах цієї цивільної справи, де саме за заявами позивача відбувається тричі поспіль відкладення справи.

З урахуванням вище наведених обгрунтувань, колегія вважає правильними висновки суду щодо наявності зловживань процесуальними правами з боку позивача, а тому суд першої інстанції визнав можливим застосувати відповідні процесуальні наслідки, які саме пов`язані із діями самої позивачки, спрямованими на затягування розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 травня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова