Провадження № 2/752/1452/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

у присутності:

позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: Бак О.Л. (дов. від 18.04.2023р. №225-КМГ-1301)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та просить зобов`язати відповідача привести в первісний стан фасад квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу окремого виходу у вигляді металевих східців з підйомником у квартиру АДРЕСА_2 .

В обгрунтування позову зазначає, що є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_3 . У січні 2021 році над указаним нежитловим приміщенням на цокольному поверсі влаштовано окремий вихід у вигляді східців з підйомником, який перешкоджає та перекриває проходженню денного освітлення в єдине вікно належного на праві власності позивачу нежитлового приміщення. Позивач зазначає, що звертався з відповідними запитами у компетентні органи. Окрім того за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про власника квартири АДРЕСА_1 відсутні. Позивач вказує, що особою, відповідальною за встановлення порядку утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів є Київська міська рада, а тому до неї заявлені вимоги.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві відповідач зазначає про те, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не видавав документів, що надають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 . Перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за вказаною адресою Департаментом не проводилось. Відповідач вказує, що позивач, зазначаючи в позові про те, що над належним йому нежитловим приміщенням АДРЕСА_3 на цокольному поверсі влаштовано окремий вихід у вигляді східців з підйомником, який перешкоджає та перекриває проходженню денного освітлення в єдине вікно нежитлового приміщення позивача, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме діями відповідача порушено його право власності чи законного володіння. На думку відповідача, позивач безпідставно вимагає суд зобов`язати саме відповідача привести в первісний стан фасад квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою, а не власника цієї квартири або іншої особи, яка створила позивачу перешкоди в користуванні належним йому майном.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.08.2023р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.11.2022р. закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав, указаних у позові.

Відповідач заперечила проти задоволенні позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, заслухавши позивача та представника відповідача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Так, згідно Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 16.12.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №9343, та Договором купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 11.03.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1265, позивач є власником нежитлового приміщення номер АДРЕСА_5 .

Як вказує позивач, у січні 2021 році над належним йому на праві власності нежитловим приміщенням на цокольному поверсі влаштовано окремий вихід у вигляді східців з підйомником, який перешкоджає та перекриває проходженню

денного освітлення в єдине вікно належного на праві власності позивачу нежитлового приміщення, про що надає фотозображення. Позивач вважає, що така добудова є незаконною, порушує його права та що відповідач зобов`язаний здійснити демонтаж окремого виходу, привівши стан фасаду квартири АДРЕСА_1 , у первісний стан. Також позивач зазначає про те, що звертався до компетентних органів із відповідними запитами стосовно виявлення порушень ремонтно-будівельних робіт.

Так, у відповідь на звернення позивача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» направила лист від 12.01.2021р. №431-97, за яким повідомила про те, що 11.01.2021р. та 12.01.2021р. працівниками житлово-експлуатаційної дільниці 102 були спроби провести комісійне обстеження нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 з врученням припису, але доступ до нежитлового приміщення не було надано. 12.01.2021р. було направлено лист до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва з проханням перевірити наявність дозвільної документації на проведення ремонтно-будівельних робіт та провести технічне обстеження об`єкта на предмет встановлення відповідності діючим будівельним нормам і правилам.

Листом від 28.01.2021р. №431/102-б/н Житлово-експлуатаційна дільниця 102 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» повідомила, що працівниками обслуговуючої дільниці 102 було проведено огляд будинку по АДРЕСА_3 . За результатами огляду на цокольному поверсі по АДРЕСА_3 , мешканцями квартири АДРЕСА_2 дійсно влаштовано окремих вихід. На сьогоднішній день доступу у квартиру АДРЕСА_2 не було надано. Мешканці у приміщенні відсутні, тому було направлено повідомлення про необхідність надання дозволу на влаштування виходу.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва повідомив за листом від 02.02.2021р. №073-875 позивача про те, що станом на час надання відповіді Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація щодо власника квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Суд відмічає, що матеріали справи відомостей про власника квартири АДРЕСА_1 не містять.

Також суд зазначає про те, що позивачем не заявлялись клопотання про витребування інформації (доказів) стосовно власника вказаної квартири.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 та . 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового

відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача, оскільки позивач не довів, що саме діями відповідача порушено його права як власника нежитлового приміщення АДРЕСА_3 шляхом влаштування окремого виходу у вигляді східців з підйомником.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, в суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи наведене, слід відмовити в задоволенні позовних вимоги.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

2 Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Київська міська рада (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ).

Повний текст рішення суду складений та підписаний 17.05.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська