Справа № 638/590/19
Провадження № 2/638/243/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного Акціонерного Товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного Акціонерного Товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в обґрунтування якого вказав, що 25 червня 2018року в 09 годин 46 хвилин ОСОБА_2 рухаючись по пр. Незалежності, 10, в м. Харків, керуючи транспортним засобом Foton BJ 5089, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та ккоїв зіткнення з автомобілем Skoda RAPID, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався попереду, від чого автомобіль Skoda RAPID продовжив рух та скоїв зіткнення з автомобілем Audi A4, д.р.н. НОМЕР_3 , який зупинився попереду .Від ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Протиправні дії водія ОСОБА_2 мають причинний зв`язок з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджено постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2018.

Позивачу нанесено істотні матеріальні збитки пов`язані з технічним ушкодженням автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, розмір яких підтверджено висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 15475 від 13 серпня 2018 року складеного експертом Харківського НДІСЕ ім.. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса - становить 120042,09 грн. Крім матеріальних збитків, позивач від неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 отримав моральну шкоду, оскільки був змушений пересуватися на пошкодженому автомобілі з м. Валки, де проживає, у м. Харків, де працює; істотне пошкодження автомобіля відповідачем позбавило позивач тривалий час користуватися автомобілем, що призвело до істотного морального переживання; неприйняття відповідачем участі в своєчасному відшкодуванні нанесених збитків та вирішення питання про ремонт автомобіля позивача; та інші морального характеру страждання. Моральну шкоду позивач оцінив у 18765,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного Акціонерного Товариства «Київський страховий дім» на користь позивача, ОСОБА_1 нанесений матеріальний збиток у сумі 120042 ,09 грн; стягнути з Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» моральну шкоду у розмірі 18765,00 грн та 5770,23 коп судових витрат.

Відповідач КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» у відзиві на позовну заяву просило відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, оскільки невикористання позивачем свого права на отримання страхової виплати зі Страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» за окремим судовим рішенням відповідно до вимог п. 36.7 ст. 36 Закону 1961-IV, не може бути підставою для покладення обов`язку з відшкодування цієї заподіяної шкоди саме на КП «КВПВ», оскільки це суперечить вимогам ЦК України та нормам Закону 1961- IV. Крім того не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки є необґрунтованими, не підтверджені відповідними доказами, її розмір не визначений згідно з нормами цивільного законодавства.

Іншій відповідачі відзиву на позовну заяву не надали.

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25.06.2018 р. о 09:46 год. ОСОБА_2 , рухаючись по пр. Незалежності 10 в м. Харкові, керуючи транспортним засобом Foton BJ 5089, державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda RAPID, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, від чого автомобіль Skoda RAPID, продовжив рух та скоїв зіткнення з автомобілем Audi A4, номерний знак НОМЕР_3 , який зупинився попереду. Від ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2018 у справі № 638/9511/18 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченою ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля Foton BJ 5089, державний номер НОМЕР_1 , який належить КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», згідно з полісом обов`язкового цивільно-правового страхування АМ/3661045 від 25.04.2018 була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 тисяч гривень, за шкоду здоров`ю і життю 200 тисяч гривень, франшиза 1000 грн.

25 червня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

Також 25 червня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач 05.09.2018 року звернувся з письмовою заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України з проханням провести відшкодування матеріальних збитків від ДТП у зв`язку з тим, що ПрАТ «Київський страховий дім» не відшкодовує.

Згідно з листом за вих. № 3.1-04/30098 від 24.09.2018 року що членство ПрАТ в МТСБУ припинено, станом на дату наданні відповіді бюро не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ чи визнання даної страхової компанії банкрутом.

04.07.2018 представником ФОП « ОСОБА_3 » - ОСОБА_4 оглянуто пошкоджений транспортний засіб та складено протокол огляду пошкодженого КТЗ №773.

За замовленням ОСОБА_1 від 27.08.2018 експертом Харківського НДІСЕ ім.. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 15475 від 13.08.2019, відповідно до якого розмір матеріального збитку становить 120042,09 грн.

Позивач сплатив Харківському Науково-Дослідному Інституту Судових Експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (експерт Єфременко В.В.) 2230,80 грн за проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Питання пов`язані з даним видом страхування регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

За змістом вищевказаного закону (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1, підпункту «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а в разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), зокрема у пунктах 89, 90, 91, а також у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 489/4987/19 (провадження № 61-14454св21) та у справі № 607/5938/20 (провадження № 61-10115св21).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять відомостей про ліквідацію страховика ПрАТ «Київський страховий дім» та недостатність коштів та майна страховика для виплати страхового відшкодування.

Зазначена обставина у силу вимог положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унеможливлює покладення на МТСБУ обов`язку щодо виплати страхового відшкодування у примусовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги до МТСБУ задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

За положенням статті 6 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика ПрАТ «Київський страховий дім» і в межах ліміту відповідальності не може бути перекладена на застраховану особу.

Згідно з полісом № АМ/3661045 ліміт відповідальності становить 100000 грн за шкоду заподіяну майну.

Позивачем заявлена вимога про стягнення майнової шкоди у розмірі 120042,09 грн, на підтвердження розміру якої надано висновок експертного дослідження від 13.08.2018.

Статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку експертного дослідження від 13.08.2018 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд визнає висновок експерта № 15475 від 13.08.2018 року неналежним та недопустимим доказом.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 20 травня 2020 року у справі № 201/12712/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі 303/2642/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 676/90/17-ц, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.

Під час розгляду справи ані позивачем, ані його представником не було заявлено будь-якого клопотання про призначення судом у справі експертизи, суд же відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Враховуючи, що матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження розміру завдання позивачу шкоди внаслідок ДТП, суд дійшов висновку, що позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами розмір завданої внаслідок ДТП шкоди, що унеможливлює вирішення питання про межі відповідальності страховика та страхувальника, а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» та ПрАТ «Київський страховий дім» задоволенню не підлягають.

З урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» 1215,00 гривень плати за складання дефектовочного акту, 2230,80 гривень плати за висновок авто-товарознавчої експертизи, 346,00 грн плата за копію висновку експертизи, 36,60 гривень плати за відправку листа ПрАТ, 36,60 гривень плати за відправку листа МТСБУ, оскільки ці позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача.

Щодо стягнення з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто 5% від 200000 грн.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 539/3475/18.

Оскільки 5 % від 200000 грн складає 10000 грн, то в межах цієї суми страхова компанія може нести відповідальність з відшкодування завданої позивачці моральної шкоди.

Встановивши, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», тому безпідставними є вимоги про стягнення з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

При цьому позивачем жодним належним та допустим доказом не доведено заподіяння моральної шкоди у розмірі, що перевищує 10000,00 грн, а тому відсутні підстави для відповідальності страхувальника щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 8765,00 грн.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного Акціонерного Товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.В. Шишкін