справа № 361/9790/21
головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 21 лютого 2023 року просила:

визнати земельну яка розташована та території Погребської сільської ради Броварського р-ну Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002, на яку відповідач за її письмової згоди набув право власності на підставі укладеного договору міни земельної ділянки від 13.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі за № 258 - спільною сумісною власністю подружжя оскільки право власності одного з подружжя отримане на зазначену земельну ділянку на підставі похідного права, тобто набуте майно не є майном, на яке розповсюджується юрисдикція статті 57 Сімейного Кодексу України "Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" а є новоствореним майном, віднесеним законодавцем до категорій майна, яке регулюється нормами ст.60, ст. 63 Сімейного Кодексу України;

здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: земельної ділянки яка розташована та території Погребської сільської ради Броварського р-ну Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 на яке набуте право власності в результаті похідного права - договору міни, розташованої на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області загальною площею 1,5 га, цільове призначення якої "для садівництва" відповідно до розподілу, який відповідач вчинив самостійно, в результаті чого утворились дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:008:0102 та :04:006:0192;

визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:008:0102, площею 0,75 га, цільове призначення якої "для садівництва", яка є 1/2 частиною земельної ділянки розташованої та території Погребської сільської ради Броварського р-ну Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

визнати за ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:006:0192, площею 0,75 га, цільове призначення якої "для садівництва" яка є 1/2 частиною земельної ділянки розташованої та території Погребської сільської ради Броварського р-ну Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, понесені ОСОБА_1 .

Свій позов обґрунтовувала тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 15 серпня 2009 року по 7 липня 2019 року.

12 жовтня 2021 року на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішення вступило в законну силу 12 листопада 2021 року.

В період перебування у шлюбі у власність відповідача перейшла земельна ділянка, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер :04:006:0002.

Зазначена земельна ділянка відійшла відповідачу по справі на підставі договору міни від 13 лютого 2016 року, посвідченого нотаріусом Броварського нотаріального округу Гамзатовою А.А. та зареєстровано у реєстрі за № 268.

У пункті 13 зазначеного договору міни визначено, що на вчинення дій стороною 2, а саме ОСОБА_2 , за договором міни, необхідна згода його дружини - ОСОБА_1 , справжність її підпису була встановлена та посвідчена нотаріусом Броварського нотаріального округу Гамзатовою А.А. та зареєстровано у реєстрі за № 258.

Земельна ділянка площею 0,2004 га, яка передавалась за договором міни відповідачем на користь третьої особи, була розташована в АДРЕСА_1 , виділялась для потреб усієї сім`ї Управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2010 року, тобто у період знаходження в шлюбі.

Після розлучення вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної земельної ділянки.

Позивачу відомо, що відповідачем на час розгляду справи, без її згоди 22 червня 2021 року здійснено розподіл зазначеної земельної ділянки на дві окремі ділянки, площею по 0,75 га кожна та отримано наступні кадастрові номери: :04:006:0192 та :04:008:0102, які відрізняються від кадастрового номеру земельної ділянки.

Позивач зазначала, що оскільки, майно було придбане нею та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею частки земельної ділянки, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

23 лютого 2022 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив суд:

-визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку 0,75 га, надану "для садівництва", що розташована на території Погребської сільської ради, Броварського району, Київської області, кадастровий номер якої :04:006:0192.

-визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку 0,75 га, надану "для садівництва", що розташована на території Погребської сільської ради, Броварського району, Київської області, кадастровий номер якої :04:008:0102.

-стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.

Свою зустрічну позовну заяву обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом з 15 серпня 2009 року по 12 жовтня 2020 року.

Не будучи в шлюбі із ОСОБА_1 , відповідач подав особисту заяву від 18 березня 2009 року на ім`я голови Світильнянської сільської ради про надання земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та повідомив про те, що своє право безоплатної приватизації не використав.

Рішенням Світильнянської сільської ради "Про розгляд заяв громадян" від 27 березня 2009 року № 389, 24 сесії 05 скликання надано дозвіл громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Світильня згідно схеми проекту детального плану території житлової забудови.

Рішенням Світильнянської сільської ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд" від 16 грудня 2009 року № 658, 29 сесії 05 скликання затверджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в с. Світильня та передати безкоштовно в приватну власність за рахунок земель запасу (рілля) земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2010 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №60, ОСОБА_2 виданий Державний акт на право власності на земельну дялнку серії ЯЛ №312911, який засвідчує, що на підставі рішення Світильнянської сільської ради 29 сесії 05 скликання №658 від 15 грудня 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2004 га. Земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:029:0017.

Тобто, дана земельна ділянка є його особистою приватною власністю і належала йому на підставі використаного ним права на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Користуючись своїм особистим правом на розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою , розуміючи значення своїх дій відповідач уклав договір міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року, посвідчений нотаріусом Броварського нотаріального округу Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі №268.

Відповідно до умов договору міни земельної ділянки ОСОБА_3 передала земельну ділянку, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 у власність ОСОБА_2 в обмін на 1/5 частку у праві власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд" , кадастровий номер - :01:029:0017, а ОСОБА_2 передав частку у праві власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд" , кадастровий номер - :01:029:0017 у власність - ОСОБА_3 в обмін на земельну ділянку, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002.

Відповідно до пункту 2 договору міни земельна ділянка від 13 лютого 2016 року, земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,2004 га,предметом міни якої є її 1/5 частина, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд" , кадастровий номер - :01:029:0017, належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №312911, виданого управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №60.

Пунктом 7 договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року встановлено, що обмін нерухомого майна проводиться без доплати.

Згідно пункту 13 договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року, згода іншого з подружжя на укладання цього договору надано дружиною ОСОБА_1 , викладена на заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. 13.02.2016 року за реєстровим № 258, проте ОСОБА_2 звертав увагу суду на те, що зі змістом заяви про згоду іншого з подружжя, а саме ОСОБА_1 на укладення договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року не ознайомлювався, і текст вищевказаної заяви йому не відомий.

Разом з тим відповідно до пункту 21 договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 визначено, що договір міни посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку 1,5000 га, надана "для садівництва", що розташована на території Погребської сільської ради Броварського району київської області, кадастровий номер - :04:006:0002.

В подальшому, користуючись своїм правом розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, ОСОБА_2 здійснив її розподіл.

Внаслідок чого утворено дві нові земельні ділянки площею по 0,75 га кожна та отримано наступні кадастрові номери: :04:006:0192 та :04:008:0102.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002, спільною сумісною власністю подружжя; про поділ земельної ділянки, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер -:04:006:0002; про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:008:0102, площею 0,75 га, цільове призначення "для садівництва"; про визнання за ОСОБА_2 , права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:006:0192, площею 0,75 га, цільове призначення "для садівництва", розташованої на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку 0,75 га із цільовим призначенням "для садівництва", що розташована на території Погребської сільської ради, Броварського району, Київської області, кадастровий номер якої :04:006:0192.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку 0,75 га, надану "для садівництва", що розташована на території Погребської сільської ради, Броварського району, Київської області, кадастровий номер якої :04:008:0102.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 7 500 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що добровільне відчуження відповідачем, під час укладання та послідуючої реєстрації договору міни, нерухомого майна у виді земельної ділянки, якою він володів на праві особистої приватної власності (земельна ділянка - кадастровий номер: :01:029:0017), автоматично віднесло нерухоме майно, яке отримав відповідач внаслідок договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року, посвідчений Гамзатовою А.А., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 258, (земельна ділянка кадастровий номер - :04:006:0002) до майна, що набуте подружжям під час шлюбу.

Вважає, що з моменту реєстрації договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року, посвідчений Гамзатовою A.A., нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 258, відповідач добровільно припинив своє особисте право власності на земельну ділянку кадастровий номер - :01:029:0017 і отримав, надавши на це свою згоду шляхом підписання та реєстрації договору міни, нерухоме майно зі зміненою правовою природою, тобто це майно отримане ним внаслідок добровільної відмови особистого права власності на земельну ділянку, отриману ним внаслідок реалізації права на приватизацію, тобто прийняте відповідачем нерухоме майно (земельна ділянка кадастровий номер :04:006:0002) є таким, що відноситься до категорії похідного права власності, і, відповідно ч.2 статті 60 Сімейного Кодексу України підпадає під дію презумпції спільної сумісної власності подружжя, саме тому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

7 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що розпорядився частиною земельної ділянки, яка відповідно належала йому на праві особистої приватної власності, яка набута ним шляхом приватизації, а тому внаслідок укладення договору міни набуте майно не може бути спільним сумісним майном подружжя.

Зазначає, що якщо земельна ділянка була передана безоплатно у власність громадянинові відповідно до вимог ЗК України (в порядку приватизації) в період до 8 лютого 2011 року чи після 12 червня 2012 року, то режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Така земельна ділянка не підлягає розподілу як спільне сумісне майно подружжя, а має статус особистого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти первісного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи.

13 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату. В обґрунтування клопотання вказує, що не може бути присутньою на засіданні в зв`язку з виробничою необхідністю. На підтвердження зазначеного надає скан-копію розпорядження "Про проведення внутрішнього навчання для працівників" № 8010.11.2/66258-23 від 8 листопада 2023 року.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, вислухавши думку ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення клопотання, вказавши на затягування розгляду справи, суд дійшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що провадження у даній справі було відкрито ще 27 червня 2023 року, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням ОСОБА_1 .

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з тим, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (згідно з рішеннями у справах "Савенкова проти України", № 4469/07 від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України", № 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Таким чином, зважаючи на п.5 Рекомендацій від 02 березня 2022 року, передбачена Конституцією України "безперебійність" здійснення правосуддя у разі відкладення та зняття з розгляду справ фактично порушується. Адже відкладення розгляду справи не є її вирішенням по суті.

При цьому, судом завчасно повідомлено сторін та їх представників про дату та час судового засідання, неможливість прибуття до судового засідання позивача за первісним позовом не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки сторона не позбавлена можливості залучити до участі у справі представника, а доказів неможливості проведення судового засідання без участі позивача, матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 927/1091/17.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 розпорядився частиною земельної ділянки, яка відповідно належала йому на праві особистої приватної власності, яка набута ним шляхом приватизації, а тому внаслідок укладення договору міни набуте майно не може бути спільним сумісним майном подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №511, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 .

12 жовтня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, шлюб між сторонами було розірвано.

18 березня 2009 року ОСОБА_2 подав особисту заяву на ім`я голови Світильнянської сільської ради ОСОБА_5 про надання земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва

та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зазначивши в ній, що своє право безоплатної приватизації не використав. Дана заява зареєстрована за вх. №249 від 18 березня 2009 року, на якій поставлено резолюцію "спеціалісту-землевпорднику ОСОБА_6 . Підготувати на сесію".

Рішенням Світильнянської сільської ради "Про розгляд заяв громадян" від 27 березня 2009 року № 389, 24 сесії 05 скликання надано дозвіл громадянам (згідно додатку 1 - ОСОБА_2 ) на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0712 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Світильня згідно схеми проекту детального плану території житлової забудови.

Рішенням Світильнянської сільської ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд" від 16 грудня 2009 року № 658, 29 сесії 05 скликання затверджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (згідно додатку 1 - ОСОБА_2 ), що розташовані в с. Світильня та передати безкоштовно в приватну власність за рахунок земель запасу (рілля) земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,

Управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2010 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №60, ОСОБА_2 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №312911, який засвідчує, що на підставі рішення Світильнянської сільської ради 29 сесії 05 скликання №658 від 16 грудня 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2004 га, земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:029:0017.

Користуючись своїм особистим правом на розпорядження вищезазначеною земельною ділянкою, розуміючи значення своїх дій відповідач уклав договір міни земельної ділянки від 13.02.2016 року, посвідчений нотаріусом Броварського нотаріального округу Гамзатовою A.A., зареєстрований в реєстрі № 268.

Відповідно до умов договору міни земельної ділянки ОСОБА_3 передала земельну ділянку, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002 у власність ОСОБА_2 в обмін на 1/5 частку у праві власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд" , кадастровий номер - :01:029:0017, а ОСОБА_2 передав частку у праві власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд" , кадастровий номер - :01:029:0017 у власність - ОСОБА_3 в обмін на земельну ділянку, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 1,5000 га, цільове призначення якої "для садівництва", кадастровий номер - :04:006:0002.

Відповідно до пункту 2 договору міни земельної ділянки від 13.02.2016 року, земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,2004 га, предметом міни якої є її 1/5 частина, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальна площа всієї ділянки 0,2004 га, цільове призначення якої "для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд", кадастровий номер - :01:029:0017, належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №312911, виданого управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №60.

Пунктом 7 договору міни земельної ділянки від 13.02.2016 року встановлено, що обмін нерухомого майна проводиться без доплати.

11 червня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильченко Л.О. посвідчена заява ОСОБА_2 , в якій він просить здійснити поділ земельної ділянки площею 1,5 га, кадастровий номер :04:006:0002 на дві окремі земельні ділянки з наступним виготовленням документів на новосформовані земельні ділянки, зареєстровано в реєстрі № 348.

Внаслідок чого утворено дві нові земельні ділянки площею по 0,75 га кожна та отримано наступні кадастрові номери: :04:006:0192, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 263161980, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212 та :04:008:0102, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 263163457, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказує на те, що з моменту реєстрації договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року відповідач добровільно припинив своє особисте право власності на земельну ділянку кадастровий номер - :01:029:0017 і отримав, надавши на це свою згоду шляхом підписання та реєстрації договору міни, нерухоме майно зі зміненою правовою природою, тобто це майно отримане ним внаслідок добровільної відмови особистого права власності на земельну ділянку, отриману ним внаслідок реалізації права на приватизацію, тобто прийняте відповідачем нерухоме майно (земельна ділянка кадастровий номер :04:006:0002) є таким, що відноситься до категорії похідного права власності, і, відповідно ч.2 статті 60 СК України підпадає під дію презумпції спільної сумісної власності подружжя, саме тому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів не може погодитись із такими доводами апеляційної скарги.

Відповідно ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із вимог позову, предметом цього спору є поділ земельної ділянки з кадастровим номером: :04:006:0002, яка в свою чергу була поділена на дві рівні частини з кадастровими номерами: :04:008:0102 та :04:006:0192.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачено два режими майна подружжя - особиста приватна та спільна сумісна власність (ст. 57 та 60 СК України).

Майно, що належить одному з подружжя на праві особистої приватної власності, поділу не підлягає.

Відповідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року.

Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався.

Так, у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року (включно) - земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; у період до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року - земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнається особистою приватною власністю чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Вказане узгоджується з правовими висновками, що викладені Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2020 року в справі № 738/703/18 (провадження № 61-16877св19); у постанові від 12 серпня 2020 року в справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004 св 18); постанові від 24 квітня 2020 року в справі №622/999/16-ц (провадження № 61-1260св19)

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України 'ТІро внесення зміни статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2009 року зроблений Верховним Судом: у постанові від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18); у постанові від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18); у постанові від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Таким чином, якщо земельна ділянка була передана безоплатно у власність громадянинові відповідно до вимог ЗК України (в порядку приватизації) в період до 08.02.2011 року чи після 12.06.2012 року, то режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Така земельна ділянка не підлягає розподілу як спільне сумісне майно подружжя, а має статус особистого майна.

Так, з матеріалів справи вбачається наступне. Управлінням Держкомзему у Броварському районі 28 грудня 2010 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №60, ОСОБА_2 та виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №312911, який засвідчує, що на підставі рішення Світильнянської сільської ради 29 сесії 05 скликання №658 від 16 грудня 2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2004 га, земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:029:0017.

Отже судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 відповідна земельна ділянка з кадастровим номером: :01:029:0017 отримана у особисту приватну власність.

Матеріали справи не містять доводів, що позивачка не визнає право особистої власності відповідача на набуту ним у процесі приватизації земельну ділянку за кадастровим номером: :01:029:0017.

Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимоги частини другої статті 373 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зокрема, у рішенні Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14- ц вказується, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція у статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 обміняв належну йому ділянку з кадастровим номером: :01:029:0017 на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:006:0002 на підставі договору міни.

Згідно із ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст. 716 ЦК України передбачено правове регулювання міни, зокрема щодо застосування загальних положень про купівлю-продаж, елементи яких містяться в договорі міни.

Отже, відповідач відчужив своє право на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:029:0017 саме в обмін на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:006:0002, щодо якої набув право власності. Тобто, хоч спірна земельна ділянка і була набута під час шлюбу, однак вона була набута за рахунок належної відповідачеві на праві особистої власності іншої земельної ділянки.

Пунктом 7 договору міни земельної ділянки від 13 лютого 2016 року встановлено, що обмін нерухомого майна проводиться без доплати.

Жодних доказів, що набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:006:0002 відбулося з урахуванням грошових коштів позивачки, матеріали справи не містять, як і не містять доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером: :01:029:0017 перебувала у спільній власності позивачки та відповідача за первісним позовом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 розпорядився частиною земельної ділянки, яка відповідно належала йому на праві особистої приватної власності, яка набута ним шляхом приватизації, а тому внаслідок укладення договору міни відповідач ОСОБА_2 не відмовився від свого права власності на цю земельну ділянку, а обміняв на іншу земельну ділянку, тому набуте майно не може бути спільним сумісним майном подружжя.

Наявність згоди одного з подружжя на укладення іншим з подружжя правочину свідчить в першу чергу про обізнаність одного з подружжя щодо вчинення такого правочину.

Сам факт того, що нотаріусом було отримано згоду іншого з подружжя на укладення договору міни, не свідчить, що правовий режим майна з особистої власності змінено на спільну сумісну власність, оскільки такі умови в договорі міни відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду, зводяться до незгоди із судовим рішенням та переоцінки доказів, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба