Справа № 204/3836/23
Провадження № 2/204/1710/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидівської об`єднаної територіальної громади в особі Селидівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носова Жанна Борисівна про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Селидівської об`єднаної територіальної громади в особі Селидівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носова Жанна Борисівна про визнання права власності на спадкове майно, у якій просила - визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0233 площею 0,1058 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адерсою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 73,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0233 площею 0,1058 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . За життя батько оформив документи на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0233, на якій розташований житловий будинок, але оформити право власності на житловий будинок не встиг у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

В судове засідання позивач не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності через неможливість прибуття в судове засідання по сімейним обставинам.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носова Ж.Б. в судове зсідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, ОСОБА_3 30.01.2013 уклала шлюб, після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_5 (а.с.7).

З копії договору купівлі-продажу від 02.03.1987 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав одноповерховий саманний ошлакований житловий будинок площею 11,7 кв.м. літ.А, сіни-а, літня кухня Б, паркан (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Цукуринської ради від 13.07.1990, ОСОБА_2 надано право будівництва житлового будинка на земельній ділянці АДРЕСА_1 , дата закінчення будівництва 13.07.1993 (а.м.18 зворот).

ОСОБА_2 , згідно дозволу на будівництво головного архітектора міста від 29.11.1990, було дозволено будівництво житлового будинку, гаражу, літньої кухні, госпсараю, сараю для палива (а.с.14).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містяться наступні відомості - земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0233 місце розташування АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд форма власності комунальна (а.с.10).

Рішенням Селидівської міської ради від 19.04.2021 №8/5-135 «Про передачу гр. ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, по АДРЕСА_1 », вирішено передати безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0233 площею 0,1058 га, розташовану в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.13).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно постанови приватного нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носової Ж.Б. від 09.02.2023, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця та відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем (а.с.8 зворот).

Отже, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом. Оскільки жодних доказів про те, що такий будинок та споруди збудовані на підставі документу, який надає право виконувати будівельні роботи та відповідно до належно затвердженого проекту немає; жодних доказів про те, що будівлі, про визнання права власності на які, як житловий будинок та господарські споруди просить позивач відповідає та не порушує істотно будівельні норми і правила немає.

Таких доказів позивача не надала, чим не виконала вимоги ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Крім цього, слід вказати і про те, що позивачем в позовній заяві не вказано, які саме її порушені права як умовного власника спірних об`єктів відповідачем вона намагається відновити подавши даний позов, що і не могло бути вказано, оскільки власності на спірні об`єкти позивач не набувала, не набула на даний час, а намагається набути за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Аналіз цивільного законодавства в контексті права на спадкування свідчить, що успадковуються виключно ті права і обов`язки, які виникли та належали спадкодавцеві ще за життя, та які не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 80 ЦПК України.

Проте, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 за життя оформив право власності на житловий будинок та набув на нього право власності, суду надано не було, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що право власності на житловий будинок було зареєстровано за померлим згідно вимог Закону, у зв`язку з чим, позивачем не виконано вимоги ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець за життя не набув право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку, а відтак, це майно не входить до складу спадщини і визнання права власності за позивачем в порядку спадкування не можливе.

Що стосується вимоги позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0233 площею 0,1058 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена вимога є передчасною, оскільки позивач не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на земельну ділянку, та позивачу, згідно постанови нотаріуса від 09.02.2023, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця та відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцем (а.с.8 зворот).

Отже, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Селидівської об`єднаної територіальної громади в особі Селидівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носова Жанна Борисівна про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар