РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №569/18851/22

Провадження №2/568/89/23

11 травня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, в якій просить стягнути заборгованість за договором позики, 5 відсотків від суми позики в зв`язку з простроченням виконання зобов`язань в розмірі 735770 гривень, а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 жовтня 2022 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу у борг 11500 доларів СШІА, що в еквівалентів н національну валюту становило 420440 гривень, про що було ним написано розписку. Згідно умов укладеного договору, відповідач зобов`язувався повернути суму позики у строк до 02.12.2022 року. Однак, у передбачений у розписці термін відповідач свої зобов`язання не виконав. Відповідач як позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві, позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак відповідач цього обов`язку не виконав. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, зокрема сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. В наданій позивачем розписці передбачено, що у випадку прострочення зобов`язання про повернення коштів. відповідач зобов`язується сплатити відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен день прострочення. Отже, розмір п`яти відсотків річних від простроченої відповідачем суми грошового зобов`язання в сумі 420440 гривень за час прострочення виконання грошового зобов`язання починаючи від 02.12.2022 року по 16.12.2022 року становить (420440 х 5% х 15 днів) 315330 гривень. Таким чином загальна сума грошового зобов`язання відповідача, що підлягає сплаті, становить 735770 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду від 29 грудня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики передану за підсудністю до Радивилівського районного суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що вимога позивача про повернення коштів в національній валюті, а не у тій валюті, в якій було укладено договір позики, суперечить чинному законодавству. Також вказує, що вказівка у розписці про сплату пені в розмірі 5% від суми позики також не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки ст..625 ЦК України передбачено сплату інфляційних втрат та 3% річних. Вказаною нормою закону сплата пені не передбачена. Окрім того, відповідно до п.18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що на період дії в країні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого було надано кредит (позику), позичальник звільняється від відповідальності, передбачено ст..625 ЦК України, а також обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та інших платежів, сплата яких передбачена договором, нараховані включно з 24 лютого 2023 року.

Позивач надав відповідь на відзив. вказуючи що викладені відповідачем заперечення проти позову є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Стягнення суми боргу в національній валюті не суперечить чинному законодавству та ґрунтується на правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду №910/2031/16, №916/1435/17, №925/1049/13. Також не заслуговують на увагу твердження про безпідставність вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, оскільки це передбачено умовами договору позики.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що дійсно 18 жовтня 2022 року він отримав від позивача грошову позику у розмірі 11 500 доларів США, про що було складено розписку, термін повернення отриманих коштів до 02 грудня 2022 року. З незалежних від нього причин, він не зміг виконати зобов`язання щодо повернення вказаних коштів. Від виконання умов договору він не відмовляється, та зобов`язується повернути отримані в борг кошти. Однак вважає, що має повернути кошти в тій же валюті, в якій вони були ним отримані. Вимогу позивача про повернення коштів в гривневому еквіваленті, вважає безпідставною. Щодо стягнення пені в розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочення, зазначає, що згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або інтим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимога позивача про стягнення 5% річних у розмірі 315330 гривень підлягає відхиленню.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено що згідно розписки від 18.10.2022 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошову позику в сумі 11500 доларів США (одинадцять тисяч п`ятсот доларів США), які зобов`язувався повернути до 02.12.2022р.

Однак, у передбачений у розписці термін, відповідач свої зобов`язання не виконав, та цього не заперечує.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 08.10.2020 року по справі №194/1126/18.

Статтею 82 ЦК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач не заперечував про те що має заборгованість перед позивачем в розмірі 11 500 доларів США, згідно розписки від 18.10.2022 року, яку повинен був повернути у встановлений у розписці термін - до 02.122022 року, про що також зазначив у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №340/385/17 (провадження № 14-495цс19) зроблено правовий висновок про те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має процесуальне право обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, що містяться в позовній заяві, заборгованість за договором позики становить:

-заборгованість за договором позики у сумі 11500 доларів США, що за курсом НБУ станом на день укладення договору позики становить 420440 гривень (з розрахунку 1 долар США відповідає 36,56 гривень),

-п`ять проценти від суми позики за період з 02 грудня 2022 року по 16 грудня 2022 року (день звернення до суду) становить 315330 гривень.

Згідно ч.1. ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак у розписці зазначений конкретний термін повернення позики до 02.12.2022 року, а не вказівкою на подію, отже зобов`язання повинно було бути виконане у зазначений термін, та не залежно від пред`явленої чи не пред`явленої вимоги кредитора до боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розписці, укладеній між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в разі прострочення виконання зобов`язання передбачено сплату боржником 5 відсотків від суми позики за кожен день прострочення.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Розрахунок пені в розмірі 5% здійснюється з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на процентну ставку (5 %), поділеної на 100 %, помноженої на кількість днів прострочення.

Згідно розрахунку позивача розмір пені в розмірі 5% від суми позики за кожен день прострочення за період з 02.12.2022 року по 16.12.2022 року складає 315330 гривень (420440 грн. х 5% х 15 днів).

Суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком, оскільки провівши розрахунки за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] ? [Кількість днів] та врахувавши, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі розписки від 18.10.2022 року залишається невиконаним за період з 03.12.2022 року по 16.12.2022 року, відтак за вказаний період позивач має право на стягнення 5 процентів від простроченої суми в розмірі 294308,00 грн. (420440 грн. х 5% х 14 днів прострочення виконання зобов`язання).

Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом був неодноразово продовжений, який триває і на даний час.

За положеннями п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, в порядку ст. 625 ЦК України із урахуванням п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

За встановлених обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 4204,57 грн. (420440,00 грн. х 7358,00 грн. /735770 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2022 року в розмірі 420 440 (чотириста двадцять тисяч чотириста сорок) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 57 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2023 року.

Суддя В.О. Троцюк