Єдиний унікальний номер справи 333/1004/23
Номер провадження 2/333/329/23
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання представника позивача представника відповідачаСтоматова Е.Г. ОСОБА_1 ОСОБА_2 Мартиненко О.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ» (вул. Східна, буд. 5-а, м. Запоріжжя, 69050) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року позивач звернувся до Комунарського суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ», в якій просить: поновити його на роботі в ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «АГРОМАШТОРГ» на посаді водія транспортних засобів, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2022 року до дня поновлення на роботі, а також 50 000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 грудня 2018 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Приватне підприємство "Агромашторг" (далі відповідач, ПП "Агромашторг") на посаду водія автотранспортних засобів. 31 грудня 2021 року наказом директора Приватного підприємства "Агромашторг" від 24 січня 2022 року № 4 ОСОБА_3 звільнено з посади водія на підставі пункту 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин. Листом ПП "Агромашторг" "Повідомлення про звільнення" від 26 січня 2022 року № 08 позивача було запрошено на 01 лютого 2022 року (тобто на 32 календарний день після звільнення) до вказаного підприємства для отримання трудової книжки, наказу про звільнення та проведення розрахунку. Вважає його звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, з наступних підстав. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки (пункт 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Разом з тим, звільнивши мене з роботи наказом від 24 січня 2022 року, відповідач копію наказу про звільнення мені не направив взагалі, лист з пропозицією з`явитися за трудовою книжкою направив мені лише 26 січня 2022 року, і встановив дату отримання трудової книжки 01 лютого 2022 року, що взагалі не передбачено чинним законодавством України. Крім того, чинне законодавство містить поняття відсутність на роботі, та відсутність на робочому місці. Відсутність на робочому місці не завжди являється відсутністю на роботі. ОСОБА_3 працював у відповідача на посаді водія транспортних засобів. Таким чином у нього не було зафіксованого конкретного робочого місця.

Зазначені в наказі про звільнення обставини про те, що ОСОБА_3 відповідачем 12 та 13 січня 2022 року пропонувалося надати відповідні пояснення, а 14 січня 2022 року було направлене повідомлення про необхідність надання пояснень про причини відсутності на роботі, за № 02, не відповідають дійсності. Крім того, як вбачається із записів у трудовій книжці, позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду водія автотранспортних засобів, а звільнено з посади водія (без "автотранспортних засобів"). Про будь-яке переведення ОСОБА_3 на посаду водія (без "автотранспортних засобів") позивачу не відомо, трудова книжка відповідних записів також не містить. Тому, вважає, що його було звільнено з посади, яку він не займав, що являється незаконним. Все вищевказане, на його думку, являється підставою для визнання звільнення позивача незаконним, та поновлення на роботі.

Незаконним звільненням ОСОБА_3 з роботи, заробітна плата на якій була єдиним джерелом його існування, було заподіяно моральну шкоду, оскільки було порушено його законне право на працю, звільнення відбулося "заднім числом", в той час коли він вважав, що має постійне місце роботи та дохід, що призвело до вжиття ним додаткових зусиль для налагодження свого життя, відшукання інших джерел для свого існування, тобто порушення його законних прав призвели до моральних страждань, які є у причинному зв`язку з його звільненням. Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Враховуючи принципи розумності та справедливості, приймаючи до уваги вищевказані обставини, достатнім розміром компенсації завданої мені моральної шкоди позивач вважає 50000 гривень 00 копійок, які він просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі. Одночасно вирішено розгляд справи проводити за правилам спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу. Також, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у директора ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ» оригінали наступних документів для огляду в судовому засідання та копії для доручення до матеріалів справи:

1.наказ про прийняття ОСОБА_3 на роботу та документи, які містять інформацію про його ознайомлення із вказаним документом;

2.посадову інструкцію водія автотранспортних засобів та документи, які містять інформацію про ознайомлення ОСОБА_3 із вказаним документом;

3.правила трудового розпорядку, а також будь-які інші документи, які встановлюють режим роботи на вказаному підприємстві, та документи, які містять інформацію про ознайомлення ОСОБА_3 із вказаними документами; всі документи (доповідні записки, акти та ін.), якими були зафіксовані факти відсутності ОСОБА_3 на роботі 04 - 06 січня 2022 року, 10-11 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 17-21 січня 2022 року, а також відсутність на роботі понад три години 12-13 січня 2022 року;

4.всі документи, які стосуються відібрання у ОСОБА_3 письмових пояснень щодо відсутності на роботі у вищевказані дні;

5.довідку про середню заробітну плату ОСОБА_3 за останні два календарні місяці роботи (листопад - грудень 2021 року).

18 квітня 2022 року на адресу суду через канцелярію суду представником ПП «Агромашторг» було надані витребуванні документи.

18 квітня 2022 року на адресу суду через канцелярію суду від представника відповідача ПП «Агромашторг» надійшов відзив на позовну заяву.

23 червня 2022 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

18 липня 2022 року на адресу суду через канцелярію суду від представника відповідача ПП «Агромашторг» надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви підстав позову.

1. Невідповідність фактів, викладених у заяві про зміну підстав позову, фактичним обставинам справи.

В заяві про зміну підстав позову зазначено, що Позивач ОСОБА_3 працював у ПП"АГРОМАШТОРГ" з 29 грудня 2019 року., в той же час Позивач прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів згідно з наказом про прийняття на роботу № 30 від 28.12.2018 р. Заява про прийняття на роботу датована 26.12.2018 року.

Ні в первісній позовній заяві, ні в заяві про зміну підстав позову, взагалі не викладає обставини систематичного вчинення прогулів протягом січня 2022 р., не надає суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження наявності поважних причин для вчинення прогулів, за які був звільнений з займаної посади за ініціативою роботодавця.

Позивач своєю позовною заявою фактично не визнає приписи ст.50 КЗпП України про нормальну тривалість робочого часу працівників, якою визначено 40-годинний робочий тиждень.

За загальним нормами трудового законодавства Позивач зобов`язаний саме працювати на оформленому місці постійної роботи, а таким для нього було ПП "АГРОМАШТОРГ", 40 годин робочого часу на тиждень, навіть у випадку, коли він безпідставно ставить під сумнів Правила внутрішнього трудового розпорядку щодо робочого часу та необхідність його відпрацювання на підприємстві на робочому місці.

Однак, Позивач неправомірними методами вигороджуючи себе стверджує, що у нього, начебто, був якийсь інший графік виходу на роботу, що є безпідставною його заявою суду, так як на підприємстві Правилами внутрішнього трудового розпорядку встановлений 5-денний та 40 годинний робочий тиждень для всіх працівників ПП "АГРОМАШТОРГ", без окремого винятку для Позивача.

Позивач не подавав будь-яких заяв до адміністрації підприємства про встановлення персонально для нього спеціального графіку роботи, який відрізнявся би від встановленого Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно, наказом по підприємству спеціальний графік роботи для Позивача не встановлювався.

Спеціальний графік роботи також не встановлювався для інших штатних водіїв ні Правилами внутрішнього трудового розпорядку, ні окремими наказами по підприємству.

Позивач у своїй позовній заяві взагалі не спростовує факт вчинення ним прогулів, а тому з урахуванням всіх обставин на цілком законних підставах було звільнено Позивача з займаної посади згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

3. Позивач звільнений з займаної посади наказом № від 24.01.2022 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Звільнення за прогул без поважних причин є заходом стягнення за порушення трудової дисципліни. Застосовуючи його, слід додержуватися встановлених законодавством про працю вимог щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень (стаття 149 КЗпП).

Зокрема, відповідно до частини першої статті 149 КЗпП власник або уповноважений ним орган до застосування дисциплінарного стягнення повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Цей обов`язок роботодавця вважається виконаним, якщо працівник надав необхідні пояснення або відмовився їх надавати, про що складається відповідний акт.

Керівник ПП «АГРОМАШТОРГ» не тільки дотримувався вимог законодавства, а й виявляв бажання об`єктивно розглянути причини прогулів з боку Позивача, неодноразово проводив з ним особисті бесіди 12 та 13 січня 2022 року з приводу з`ясування причин відсутності на роботі, прохав надати письмові пояснення та при щирому викладені Позивачем обставин прогулів готовий був не ініціювати звільнення за прогул та піти назустріч працівнику.

12 та 13 січня 2022 року ОСОБА_3 до роботи не приступав та без повідомлення причин покидав територію підприємства про що складено доповідні записки та відповідні акти.

13 січня 2022 р. директором ПП "АГРОМАШТОРГ" було прийняте розпорядження № 1/Р, в якому водію ОСОБА_3 запропоновано невідкладно надати письмові пояснення про причини нез`явлення на роботі та вчинення ним прогулів. Дане розпорядження було оголошене ОСОБА_3 усно, від особистого ознайомлення та отримання його копії ОСОБА_3 відмовився, про що вчинено відповідний напис на розпорядженні та було складено відповідний акт від 13.01.2022 р. за участю членів комісії.

Позивач зухвало поводив себе, вважав що відповідальності не понесе, відмовився надати як усні, так і письмові пояснення, продовжив і далі вчиняти прогули, і такі протиправні вчинки з боку Позивача могли негативно позначитись на роботі трудового колективу підприємства, у випадку неналежного реагування на факти порушення трудової дисципліни.

Для виконання приписів ст. 149 КЗпП України щодо необхідності отримання від порушника трудової дисципліни письмових пояснень та з метою встановлення наявності або відсутності поважних причин для нез`явлення працівника на роботі, ПП "АГРОМАШТОРГ" направило Позивачу письмове звернення 14.01.2022 р. вих № 02, в якому пропонувалось ОСОБА_3 з`явитись на роботі та надати письмові пояснення щодо причин прогулів. Направлення цього листа підтверджується квитанцією поштового відправлення №759 від 14.01.2022 р. та повідомленням про вручення відправлення Позивачу 15.01.2022 р., які знаходяться в матеріалах справи.

Вказане звернення Позивач залишив без будь-якої відповіді, письмові пояснення щодо прогулів не надав, у визначений час на роботі не з`явився, а продовжив вчиняти прогули, про що також складались доповідні записки та відповідні акти. Керівництво ПП "АГРОМАШТОРГ" очікувало до 24 січня 2022 року адекватної відповіді та розраховувало на добросовісну поведінку від Позивача, але він надалі на роботу не виходив та ігнорував виконання обов`язків на підприємстві починаючи з 04 січня 2022 р.

Враховуючи нез`явлення на роботі та спливу достатнього часу необхідного для з`ясування обставин прогулів, та відсутності з боку Позивача намірів врегулювання трудового спору - Позивач так і не надав будь-яких пояснень, 24 січня 2022 року в кінці робочого дня директором було видано наказ № 4 про звільнення водія ОСОБА_3 за ініціативою роботодавця за прогул без поважних причин.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників день звільнення є останнім днем роботи.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що прогули Позивачем вчинені починаючи з 04.01.2022 р. та тривали до дати видання наказу про його звільнення, а тому в наказі датою звільнення визначено 31.12.2021 р. останній день роботи Позивача, про що і було зазначено в п.1 наказу про звільнення.

Такий порядок визначення дати звільнення за прогули також кореспондується із роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України, які викладені в листі від 22.04.2019 р. за N 82/0/22-19/133 та судовою практикою в аналогічних справах.

Таким чином, посилання Позивача на те, що "працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення" та що "працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем наказу про звільнення" є нічим іншим, як довільним, формальним тлумаченням положень КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Будь-яких інших способів, як то, наприклад, вручення, надсилання тощо, норма ч.1 ст. 47 КЗпП не передбачає. Відповідно інший способи, як імперативно визначений єдиний спосіб видати працівникові, будуть такими, які не відповідають вимогам трудового законодавства.

У зв`язку з тим, що в день видачі наказу № 4 від 24.01.2022 р. водій ОСОБА_3 був відсутній на роботі повний робочий день, із-за саме відсутності водія ОСОБА_3 на роботі 24.01.2022 р., керівник ПП "АГРОМАШТОРГ" фізично позбавлений можливості, відповідно до припису ст.47 КЗпП України, видати ОСОБА_3 в день його звільнення копію наказу про його звільнення, видати трудову книжку та провести кінцевий розрахунок.

В день видання наказу № 4 від 24.01.2022 р. Позивач був відсутній на роботі через прогул.

Правникам цілком однозначно та логічно також зрозуміло, що для того щоб роботодавець зміг дотриматись нормативного порядку видачі працівникові копії наказу про звільнення, видати трудову книжку та провести з ним розрахунок, то одночасно визначені документи та розрахунок має особисто отримати звільнений працівник, в нашому випадку Позивач.

Направлення поштою копії наказу про звільнення відсутньому працівнику чинним законодавством не передбачено.

Також зазначають, що Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом N 58 від 29.07.1993 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 (із змінами та доповненнями) передбачено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Але, враховуючи рекомендації та роз`яснення щодо застосування трудового законодавства (в т.ч. роз`яснення Міністерства соціальної політики України, які викладені в листі від 22.04.2019 р. за N 82/0/22-19/133), Позивачу було направлено лист вих. № 08 від 26.01.2022 р. з повідомленням про звільнення з займаної посади за ініціативою роботодавця та про необхідність з`явитись до ПП «АГРОМАШТОРГ» для отримання копії наказу про звільнення, оформленої трудової книжки та кінцевого розрахунку на 01.02.2022 р.

Вказана дата була визначена з врахуванням розумних термінів для поштового надсилання кореспонденції, її вручення/отримання та особистого приїзду Позивача.

Дане повідомлення Позивач отримав особисто 29.01.2022 р.

Навіть в даному випадку Позивач замість 01.02.2022 р. з`явився до ПП «АГРОМАШТОРГ» 02.02.2022 р. і в цей же день він отримав копію наказу № 4 від 24.01.2022 р. про звільнення, трудову книжку та з ним проведено кінцевий розрахунок.

4. При влаштуванні на постійну роботу Позивач подав заяву 26.12.2018 року на ім`я директора ПП "АГРОМАШТОРГ", зазначивши у ній про прийняття на посаду водія вантажного автомобіля. Прийняття на роботу ОСОБА_3 водієм автотранспортних засобів оформлене наказом № 30 від 28.12.2018 р.

В заяві про прийняття на роботу Позивач зазначив "с условиями оплаты труда средств на ком расходы, правилами внутреннего трудового распорядка на производстве и в командировке ознакомлен и согласен с обязанностью и инструкцией водителя грузового авто с выполнением функций автослесаря и экспедитора ознакомлен и согласен выполнять и нести ответственность согласно закону".

Тобто, як виходить із заяви, Позивач письмово підтверджує, що він зокрема ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку і посадовою інструкцією водія вантажного автомобіля.

Однак, в заяві про зміну підстав позову Позивачем зазначено, що з посадовою інструкцією його у встановленому порядку ознайомлено не було, а підписи на аркушах інструкції виконані не ним, а невідомою особою. Також Позивач зазначає, що на посадовій інструкції не зазначено дату. Коли його, нібито було ознайомлено.

Тобто, позиція Позивач є взагалі невизначеною та взаємовиключною - або він не визнає факту ознайомлення його з посадовою інструкцією та її підписання, або він не визнає дату ознайомлення з посадовою інструкцією. Така позиція Позивача спростовується наданими Відповідачем доказами, а саме: посадовою інструкцією водія-експедитора вантажного автомобільного тягача з напівпричепом (автопоїзд) з виконанням функцій автомеханіка та автослюсаря закріпленого за ним автопоїзду ОСОБА_3 , затвердженою директором ПП "АГРОМАШТОРГ" 28.12.2018 р., наказом про оплату праці водія ОСОБА_3 № 30/1 від 28.12.2018 р., наказом про закріплення водія за транспортними засобами та затвердження норм витрат дизельного пального № 30/2 від 28.12.2018 р.

Дані документи датовані всі однією датою та є датою ознайомлення з ними, про що свідчить особистий підпис Позивача.

Що стосується назви посадової інструкції, з якою ознайомлений Позивач, то сутність самої посадової інструкції водія, з її визначеними загальними положеннями, обов`язками, правами та відповідальності водія, є незмінними незалежно від назви посадової інструкції, і також зокрема що відноситься до обов`язку водія дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку роботи підприємства. Предметом судового розгляду є звільнення за прогул без поважних причин, а не невиконання Позивачем інших обов`язків, які передбачені посадовою інструкцією.

Позивач, шукаючи будь-які зачіпки у своє виправдання, може почати визнавати свою заяву про прийняття на роботу такою що не писав, не підписував та те, що зазначив у заяві не відповідає дослівно документам підприємства.

Так, у своїй заяві про прийняття на роботу Позивач зазначив "прийняти на роботу водієм вантажного автомобіля…". Посадова інструкція водія ОСОБА_3 також виписана і передбачає виконання функцій водія вантажного автомобіля (фактично це складові частини автопоїзда автомобільний тягач з напівпричепом).

Закріплені наказом по підприємству за водієм ОСОБА_3 транспортні засоби визначені у свідоцтві про реєстрацію як "спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е" та "загальний напівпричіп загальний напівпричіп бортовий тентований". З цього слідує, що Позивач фактично був водієм спеціалізованого сідлового тягача з напівпричепом (або використовується поширена назва такого составу "автопоїзд", відповідно водій автопоїзду).

Таким чином, посадова інструкція, з якою під розпис ознайомлений Позивач, цілком відповідає фактичним обсягам посадових функцій, обов`язків та прав, які виключно виконував Позивач - саме водія вантажного автомобільного тягача з напівпричепом (автопоїзда). З першого до останнього дня Позивач виконував роботу тільки водія вантажного автомобільного тягача з напівпричепом (автопоїзда).

За весь час роботи Позивача на ПП "АГРОМАШТОРГ" його не переводили на інші посади, відповідно не було змін його функціональних обов`язків.

Отже, посадова інструкція, яку ПП "АГРОМАШТОРГ" надана суду, фактично відповідає функціональним обов`язкам, які Позивач зобов`язаний був виконувати на ПП «АГРОМАШТОРГ».

Твердження Позивача, що підписи на посадовій інструкції він не вчиняв, а зроблені невідомою особою, не відповідає фактичним обставинам справи, є довільними та такими, які не підтверджені належним чином. Отже, припущення Позивача, що не ознайомлення з посадовою інструкцією, начебто, звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання покладених на нього обов`язків, є хибними.

ПП "АГРОМАШТОРГ" пояснює, що у Позивача від запису про звільнення в трудовій книжці назви посади "водій" та назви посади на яку було його прийнято - "водій автотранспортних засобів" (назва відповідно до Класифікатора), практично та фактично не змінились його функціональні обов`язки. Позивач від самого початку роботи та до звільнення фактично був водієм закріпленого за ним наказом вантажного автомобільного тягача .

ПП «АГРОМАШТОРГ» у своїй діяльності використовує однотипні транспортні засоби це ватажний автомобільний тягач з напівпричепом, тому саме для управління (керування) таким складом автопоїзда приймаються на роботу водії з відповідною дозволеною категорією у водійському посвідченні.

Якщо виходити з помилкової логіки Позивача, то його посвідчення водія чітко не визначає що він є саме водій автотранспортних засобів та прямо не підтверджує, що його посвідчення водія відповідає саме посаді "водій автотранспортних засобів".

У трудовій книжці Позивача, копія якої була додана до позовної заяви, в записі 12 зазначено, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу у ПП "АГРОМАШТОРГ" водієм автотранспортних засобів та саме з цієї посади він і був звільнений за прогули без поважних причин.

А тому, вважають, неповне зазначення у назві посади Позивача при його звільнені, не є порушенням трудового законодавства з боку ПП "АГРОМАШТОРГ" при проведенні звільнення Позивача за прогули без поважних причин, так як Позивач був прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу та звільнений саме з цієї посади.

Будь-якого переводу Позивача на іншу посаду не було.

Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

В трудовій книжці ОСОБА_3 зазначено, що його звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, а Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників не вимагається та не забороняється вказувати повне або скорочене найменування посади, з якої проводиться звільнення працівника.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення виконується відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Жодної заяви про внесення виправлення до записів у трудову книжку від ОСОБА_3 до адміністрації ПП "АГРОМАШТОРГ" не надходило.

5. Позивач зазначає, що назва посади, на яку його було прийнято на роботу "водій автотранспортних засобів" не відповідає посаді працівника, посадову інструкцію якого надав Відповідач "водія-експедитора".

Як вже зазначалось позиція Позивача з даного питання також є невизначеною та взаємовиключною. Позивач, з однієї сторони, не заперечує, що у заяві про прийняття на роботу власноручно написав " с инструкцией водителя грузового авто с выполнением функций автослесаря и экспедитора ознакомлен и согласен выполнять и нести ответственность согласно закону", з іншої сторони, вважає дану інструкцію неналежним доказом невідомо чого.

Назва професії "водій автотранспортних засобів" відповідає назві, яка зазначена в Національному класифікаторі України "Класифікатору професій", а обсяг обов`язків вже визначається роботодавцем самостійно з урахуванням специфіки господарської діяльності та не змінює обов`язок працівника працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір, в тому числі з`являтись на роботу у робочі дні та у визначений робочий час.

Позивач погодився із запропонованою йому роботою с урахуванням специфіки, яка і була викладена в його посадовій інструкції. Написавши заяву про прийняття на роботу та підписавши посадову інструкцію Позивач протягом більше 3 років працював у ПП "АГРОМАШТОРГ" до початку вчинення ним прогулів.

ПП "АГРОМАШТОРГ" у своїй діяльності використовує однотипні транспортні засоби це ватажний автомобільний тягач з напівпричепом, тому саме для управління (керування) таким складом автопоїзда приймаються на роботу водії з відповідною дозволеною категорією у водійському посвідченні.

Будь-якого переводу Позивача на іншу посаду не було. Інших штатних посад ніж водій для управління (керування) вантажним автопоїздом з відповідною дозволеною кваліфікацією у посвідчені водія не має. Всі штатні посади водіїв є фактично однаковими за функціональними обов`язками.

6. Позивач зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими Відповідачем Правилами внутрішнього трудового розпорядку він був ознайомлений, а також те, що вказані Правила внутрішнього трудового розпорядку взагалі містили умови щодо місця та режиму роботи та не були змінені в подальшому. Також Позивач зазначає, що з Правилами внутрішнього трудового розпорядку його ознайомили одночасно з поданням заяви про прийняття на роботу до укладення трудового договору, а тому таке ознайомлення не має юридичної сили.

Згідно зі ст. 29 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент прийняття Позивача на роботу) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний

1)роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2)ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3)визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4)проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони

Тобто, Відповідач діяв відповідно до вимог КЗпП України, а тому доводи Позивача з цього питання є нікчемними та не заслуговують до їх прийняття до уваги. Не заслуговують прийняття до уваги також твердження Позивача про те, що суд не повинен приймати як докази Посадову інструкцію та Правила внутрішнього трудового розпорядку, так як у заяві про ознайомлення з ними Позивачем власноручно написано їх інші назви, які не змінюють їх суті.

На підприємстві існують єдині Правила внутрішнього трудового розпорядку ПП «АГРОМАШТОРГ», з якими Позивач ознайомився під розпис, зазначивши у своїй письмовій заяві, про ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку на виробництві та у відряджені, у довільній формі без лапок (Визначення "лапок" це розділовий знак, який використовують для вирізнення прямої мови, цитат, заголовків, назв, а також слів, ужитих у непрямому, найчастіше іронічному значенні).

Отже, твердження Позивача, що він начебто ознайомився з іншими правилами внутрішнього трудового розпорядку ПП "АГРОМАШТОРГ" не відповідають дійсності. За своїм змістом будь-які правила внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві однозначно передбачають чітко визначений режим роботи, якого Позивач не дотримувався та грубо порушував.

7. На підприємстві з урахуванням специфіки роботи водія автотранспортних засобів директором була затверджена Посадова інструкція водія вантажного автомобільного тягача з напівпричепом та з якою Позивач ознайомлений особисто під підпис.

Умовами розділу II Посадової інструкції зокрема передбачено, що водій вантажного автомобіля зобов`язаний:

- (п.2) дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку роботи підприємства;

-(п.50) письмово повідомити керівництво підприємства завчасно або в невідкладних випадках в цей же день про необхідність відсутності на робочому місці зазначивши кількість днів (годин), подавши відповідну заяву. При захворюванні та неможливості виходу на роботу повідомити головного механіка до початку робочого дня та обов`язково надати лікарняний лист;

-(п.53) на вимогу керівництва підприємства або головного механіка надати письмові пояснення з питань порушення Посадової інструкції, трудового законодавства та іншим питанням, які виходять з виконання службових обов`язків та вчинених проступків.

Однак, Позивач ігнорував виконання вище зазначених обов`язків покладених на нього Посадовою інструкцією, Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, що є достатніми підставами для накладення на Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади за прогул без важних причин.

Щодо незафіксованого конкретного робочого місця Позивача заявляємо, що цим він вводить в оману суд та будь-яким чином воліє уникнути відповідальності за вчинені проступки.

Позивачу добре відомо, що наказом по підприємству № 30/3 від 25.03.2019 року, з яким Позивач ознайомлений особисто, про що він вчинив підпис, за водієм транспортних засобів ОСОБА_3 були закріплені конкретні належні ПП «АГРОМАШТОРГ» на праві власності транспортні засоби, а саме:

-вантажний автомобільний тягач марки «DAF», модель «FT 105/460», шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-напівпричіп марки «KOGEL», модель «S24», шасі № НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Саме чітко визначений та закріплений наказом директора ПП «АГРОМАШТОРГ» автопоїзд (автомобільний тягач та напівпричіп) був нічим іншим як конкретним робочим місцем Позивача, тому що саме Позивач, який був прийнятий на постійну роботу водієм, зобов`язаний як правило у робочі дні управляти (керувати) закріпленим за ним автопоїздом, знаходитись в автомобілі при керуванні (очікуванні виїзду) або біля закріпленого наказом автомобіля під час його технічного обслуговування.

Місце знаходження закріплених транспортних засобів є місцем роботи Позивача.

Вказаний вище автопоїзд у період вчинення Позивачем прогулів знаходився в автогаражі ПП «АГРОМАШТОРГ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А, яка фактично є юридичною адресою ПП «АГРОМАШТОРГ» та постійним місцем роботи прийнятого на роботу водія ОСОБА_3 .

Разом з цим, водій ОСОБА_3 у робочі дні вчинених ним прогулів був відсутній як на роботі на ПП «АГРОМАШТОРГ» за адресою юридичного місцезнаходження підприємства - м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А, так і був відсутній на конкретному робочому місці за кермом вантажного автомобільного тягача державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , закріпленого за Позивачем, та який знаходився в автогаражі ПП «АГРОМАШТОРГ» за тією ж адресою м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А.

Позивач у заяві про зміну підстав позову зазначає, що йому не відомі та його не ознайомили з "кордонами об`єкту "Виробничо-технічна база (автогараж) ПП "АГРОМАШТОРГ".

Позивач до вчинення прогулів пропрацював на підприємстві три роки, на протязі трьох років не блукав та не плутав територію виробничої бази (автогаража) ПП "АГРОМАШТОРГ" (вул.Східна, 5-А) з іншими підприємствами, кожен раз приходив на роботу за місцем знаходження закріплених наказом за Позивачем транспортних засобів та був цілком обізнаний щодо свого робочого місця. Протягом трьох років та у нього не виникало з цього приводу жодних запитань до керівництва підприємства. Дане надумане питання у ОСОБА_3 виникло лише після його звільнення та подання позовної заяви.

Позивач також зазначає, що за адресою АДРЕСА_2 знаходяться інші підприємства, а Відповідач не надав доказів його перебування на всій території, яку займають зазначені в заяві підприємства.

По-перше, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто Відповідач не зобов`язаний надавати докази замість Позивача.

По-друге, територія виробничої бази (автогаража) ПП «АГРОМАШТОРГ» за адресою м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А є відокремленою територією, яка чітко визначена обнесеним по всьому периметру заввишки 2-метровим залізобетонним та цегляним парканом, зі своєю цілодобовою охороною штатними сторожами, з окремим входом та в`їздом на територію, без будь-якого сполучення (відсутність спільних воріт, хвірток, лазів тощо) з територіями інших суб`єктів.

Тобто, юридична адреса підприємства та територія підприємства не є тотожними.

Майно виробничої бази (автогаража) є приватною власністю ПП "АГРОМАШТОРГ", а земельна ділянка під виробничу базу орендується ПП "АГРОМАШТОРГ" у Запорізької міської ради на підставі рішення від 05.11.2011 р. № 109/166 (копія рішення додається, додаток № 1).

По-третє, ТОВ "ЛІРА ІНВЕСТ", ТОВ "Компанія "ЛІКО" дійсно зареєстровані за адресою м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А, та орендують відокремлені офісні приміщення, але Позивач взагалі ніякого відношення до них немає, в трудових відносинах з даними товариствами Позивач не знаходився. ТОВ "ЛІРА ІНВЕСТ", ТОВ "Компанія "ЛІКО" не орендують земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , на якій, за твердженням Позивача, начебто він міг перебувати (заблудитись або переховуватись), а тому Позивач фактично не міг перебувати на території ТОВ «Компанія "ЛІКО" і ТОВ "ЛІРА ІНВЕСТ".

Територія ПП "АГРОМАШТОРГ", як вже зазначалось є відокремленою від інших територій. знаходяться на земельній ділянці, яка межує з 6-ма землекористувачами, серед яких в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками таких підприємств, як ТОВ "НАТУРАЛЬНИЙ ВУЛІЙ" та ТОВ "ТД"НАТУРАЛЬНИЙ МЕД", немає в переліку акту (копія акту та збірного кадастрового плану додаються, додаток №2).

ТОВ "НАТУРАЛЬНИЙ ВУЛІЙ", ТОВ "ТД "НАТУРАЛЬНИЙ МЕД" зареєстровані за адресою земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні у громадянина ОСОБА_4 і ніякого відношення вказані товариства до ПП "АГРОМАШТОРГ" не мають, на території ПП "АГРОМАШТОРГ" не знаходяться.

8. Позивач в клопотанні до суду про витребуванні доказів також використовує неправдиві заяви, що начебто він неодноразово звертався до директора ПП «АГРОМАШТОРГ» із проханням надати копії необхідних документів, однак йому було у цьому відмовлено та створено перешкоди для звернення до суду.

Такі заяви Позивача не підтверджуються будь-якими належними доказами, а ПП "АГРОМАШТОРГ" ніяких перешкод Позивачу не створювало.

Будь-яких письмових заяв та клопотань від Позивача директору ПП "АГРОМАШТОРГ" про надання копій документів не надходило.

З поданого Позивачем до суду копії поштового відправлення заяви про надання копії документів пояснюють, що поштове відправлення Позивач надіслав не на поштову або юридичну адресу ПП "АГРОМАШТОРГ", а на зазначену у повідомлені помилкову адресу - АДРЕСА_3 , копія якого була додана до позовної заяви.

У зв`язку із зазначеним та не з вини ПП "АГРОМАШТОРГ" поштове звернення Позивача було повернуто йому поштою.

9. Позивачем заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., які є не тільки неадекватними, а й не доведеними жодними доказами.

В обґрунтування завдання моральної шкоди Позивач зазначає, що "незаконним звільненням мене з роботи, заробітна плата на якій була єдиним джерелом мого існування мені було заподіяно моральну шкоду, оскільки було порушено моє законне право на працю, звільнення відбулося "заднім числом", в той час, коли я вважав, що маю постійне місце роботи та дохід, що призвело до вжиття мною додаткових зусиль для налагодження свого життя, відшукування інших джерел для свого існування, тобто порушення моїх законних прав призвели до моральних страждань, які є у причинному зв`язку з моїм звільненням".

По-перше, главою IY КЗпП України "Робочий час" врегульовано норму тривалості робочого часу, визначено, що час початку та закінчення щоденної роботи встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто право на працю реалізовується шляхом виконання трудової функції, а не мрією про те, що нібито маєш постійну роботу та дохід, а на роботу взагалі можливо не ходити. Позивач вважав, що він може особисто не дотримуватись трудового законодавства та правил внутрішнього трудового розпорядку, які є обов`язковими для виконання всіма оформленими на роботу працівниками. Вихід та перебування Позивача на роботі цілком і повністю залежить тільки від доброї волі та бажання самого Позивача, і в даному випадку роботодавець не може вплинути на волю та бажання Позивача виходити на роботу та знаходитись на роботі, а Позивач очевидно свою волю та бажання про вихід на роботу починаючі з січня 2022 року не виявив.

Також не зрозуміло, як він одночасно вважав, що він має постійну роботу, а в той же час стверджує, що в нього не було чітко визначеного робочого місця, з правилами внутрішнього трудового розпорядку його ніхто не знайомив, посадову інструкцію не підписував

Правила внутрішнього трудового розпорядку направлені, крім всього іншого, на забезпечення трудової і виробничої дисципліни, та не надають окремому працівнику права вільного їх трактування та нехтування ними.

По-друге, Позивач навмисно сам вчиняв численні прогули, не бажав працювати та саме заробляти кошти своєю працею та не може претендувати на будь-яку компенсацію моральної шкоди, яку до того ж йому взагалі не було завдано. Позивач своєю поведінкою штучно та навмисно сам створив ситуацію, з тим щоб за допомогою суду, як він публічно бравує, вирішити свої матеріальні проблеми за рахунок ПП «АГРОМАШТОРГ».

Також не обґрунтовується Позивачем і розмір витрат на правову допомогу в розмірі 21000 грн.

При розгляді даної справи на Позивача покладається обов`язок по доказуванню відсутності прогулу, а при наявності прогулу - обов`язок довести поважні причини відсутності на робочому місці (на роботі) понад визначені законом строки.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності у позивача поважних причин відсутності на роботі у дні, які зафіксовані як прогули.

Тобто, фактично заява Позивача про зміну підстав позову не є такою за своєю юридичною суттю, тому що не вважаються зміною підстава позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин.

Позивач використовує своє право на зміну підстав позову лише з однією ціллю спробою введення суду в оману щодо фактичних обставин справи, виявлення аргументації та доказової бази Відповідача, чим порушує принцип рівності та змагальності сторін та зловживає правом.

Таким чином, звільнення ОСОБА_3 за прогул без поважної причини за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 серпня 2022 року призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судову почеркознавчу експертизу.

17 березня 2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 5214-22 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. За виснавками якого підписи від імені ОСОБА_3 у графах: «Ознакомлен: водитель грузового автопоезда» на першому, другому, третьому, четвертому, п`ятому, шостому аркушах, а також у графі Ознакомлен и согласен: Водитель грузового автопоезда» на сьомому аркуші посадової інструкції водія-експедитора вантажного автомобіля тягача з напівпричепом (автопоїзд) з виконанням функції автомеханіка та автослюсаря зафіксованого за ним автопоїзда, затверджена від 28.12.2018, виконані самим ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_3 під текстом заяви про прийняття на роботу, ознайомлення з умовами оплати праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією від 26.12.2018, - виконаний самим ОСОБА_3 .

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20 березня 2023 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 травня 2023 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки наступну інформацію: чи призивався ОСОБА_3 на військову службу до лав Збройних Сил України або підрозділів територіальної оборони? При наявності інформації про призов ОСОБА_3 до Збройних сил України або підрозділів територіальної самооборони повідомити дату призову та/або дату звільнення з Збройних сил України або підрозділів територіальної самооборони. Витребувано від Державної прикордонної служби України наступну інформацію: - чи зареєстровані органами прикордонної служби України факти виїзду за кордон повернення з-за кордону ОСОБА_3 у період з 01 січня 2022 року по дату надання відповіді на запит?

При наявності зареєстрованих фактів виїзду за кордон та повернення з-за кордону ОСОБА_3 у зазначений період вказати підстави для такого виїзду (бронювання через інформаційну систему «Шлях», за запитами державних адміністрацій про дозвіл виїзду за кордон волонтерів, або інші підстави, при їх наявності) та яким органом, організацією видавались дозвільні документи.

Витребувано від Державної служби з безпеки на транспорті, (скорочено - Укртрансбезпека), яка є адміністратором інформаційної системи "Шлях", наступну інформацію: - чи проводилось попереднє бронювання через інформаційну систему «Шлях» ОСОБА_3 водієм з міжнародного перевезення вантажів та пасажирів в період з 01 січня 2022 р. та по дату надання відповіді на запит?

При наявності інформації про бронювання у зазначений період вказати на яких підставах та ким (юридична особа, ФОП) здійснювалось таке бронювання.

Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, наступну інформацію: чи зафіксована сплата єдиного соціального внеску від роботодавців персонально по ОСОБА_3 за період з 01 січня 2022 року по дату надання відповіді на запит? при наявності фактів сплати страхових соціальних внесків на ім`я ОСОБА_3 у зазначений період, вказати від яких юридичних або фізичних осіб сплачені такі внески.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 травня 2023 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано з ТОВ "ТАМЕРЛАН ТУР", наступну інформацію та копії документів, а саме: копію заяви ОСОБА_3 про прийняття на роботу у ТОВ "ТАМЕРЛАН ТУР"; копію наказу про прийняття на роботу ОСОБА_3 ; копію повідомлення до територіальних органів ДПС Львівської області про прийняття на роботу ОСОБА_3 у період з 01.02.2022 року по дату надання відповіді на запит?

14 червня 2023 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на запит.

21 червня 2023 року з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшла відповідь на запит.

27 червня 2023 року з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшла відповідь на запит.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі на підставі доводів зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити на підставі доводів зазначених у відзиві.

Суд, ознайомившись з доводами сторін та їх представників, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, заслухавши роз`яснення судового експерта, встановив такі фактичні обставини, відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Право на працю одне з фундаментальних прав людини, встановлене міжнародно-правовими актами (ст. 6, 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ст. 1 ч. ІІ Європейської соціальної хартії (переглянутої) тощо), належить до групи соціально-економічних прав і в загальному сенсі відображає потребу людини створювати та здобувати джерела існування для себе і своєї сім`ї, реалізовувати свій творчий потенціал, виражати свою особистість.

Згідно з ч. 1 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України).

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ч. 1 ст. 1 КЗпП України).

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами; законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України).

Оскільки правовідносини між сторонами справи виникли у зв`язку з укладенням трудового договору, що визнається сторонами та підтверджується даними наказу директора ПП «АГРОМАШТОРГ» від 28.12.2018 № 30, то ці правовідносини регулюються насамперед КЗпП України та іншим законодавством про працю.

Так, наказом директора ПП «АГРОМАШТОРГ» від 28.12.2018 № 30 позивача було прийнято на роботу до ПП «АГРОМАШТОРГ» на посаду водія автотранспортних засобів.

Відповідно до наказу директора ПП «АГРОМАШТОРГ» від 24.01.2022 № 4 позивача було звільнено з посади водія 31.12.2021 у зв`язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з положеннями ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.

П. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах (наприклад, від 17.10.2019 у справі № 761/23477/16-ц, від 12.11.2020 у справі № 369/9301/18, від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20, від 05.10.2022 у справі № 279/1345/21 тощо) зауважував, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер.

Прогули позивача 04.01.2022, 05.01.2022, 06.01.2022, 10.01.2022, 11.01.2022, 12.01.2022, 13.01.2022, 14.01.2022, 17.01.2022, 18.01.2022, 19.01.2022, 20.01.2022, 21.01.2022 підтверджуються наданими відповідачем та дослідженими судом під час розгляду справи письмовими доказами, зокрема, даними доповідних записок головного механіка ПП «АГРОМАШТОРГ» від 05.01.2022, 06.01.2022, 06.01.2022, 11.01.2022, 12.01.2022, 13.01.2022, 13.01.2022, 14.01.2022, 17.01.2022, 18.01.2022, 19.01.2022, 20.01.2022, 21.01.2022, актами про відсутність працівника на роботі на підприємстві, складеними працівниками відповідача 04.01.2022, 05.01.2022, 06.01.2022, 10.01.2022, 11.01.2022, 12.01.2022, 13.01.2022, 14.01.2022, 17.01.2022, 18.01.2022, 19.01.2022, 20.01.2022, 21.01.2022.

Факти відсутності на роботі у вказані дні не заперечував і сам позивач.

Належність, допустимість, достовірність та достатність вказаних доказів позивачем під час розгляду справи не спростовано.

У постановах від 08.05.2019 у справі № 489/1609/17, від 27.08.2020 у справі № 161/14225/19, від 20.10.2020 у справі № 676/2489/19, від 12.11.2020 у справі № 369/9301/18, від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20, від 05.10.2022 у справі № 279/1345/21, від 06.02.2023 у справі № 522/17702/21 Верховний Суд зазначив, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не могли бути усунуті самим працівником.

У даній справі поважність причин відсутності позивача на роботі у вказані вище дні ним не доведено, що було його процесуальним обов`язком.

Тобто під час розгляду справи було встановлено, що позивач допустив прогули без поважних причин, що було законною підставою для застосування до нього відповідачем дисциплінарного стягнення у виді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позовна заява (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 22.06.2022) не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості застосування відповідачем підстави звільнення позивача, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Всі аргументи позивача зводяться до ймовірних формальних порушень, які, на думку позивача, були допущені відповідачем при процедурі звільнення, зокрема, недопустимість звільнення у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення, неможливість звільнення через неознайомлення позивача з його посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, невідібрання пояснень про причини відсутності на роботі, неточне зазначення посади позивача при звільненні.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці; дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58).

Водночас роботодавець повинен дотримуватись вимог, встановлених ч. 3 ст. 40 КЗпП України, яка визначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Виходячи з наведених положень, наказ роботодавця про звільнення працівника може бути видано у будь-який день, проте днем звільнення може бути лише робочий день, коли працівник перебував на роботі.

Це, в свою чергу означає, що у випадку звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин днем звільнення має бути останній день роботи працівника перед днем, коли він вчинив прогул.

Оскільки з наданих суду письмових доказів випливає, що останнім днем роботи позивача перед вчиненням прогулів було 31.12.2021, то звільнення його саме з цього дня відповідає нормам трудового законодавства України.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Варто зауважити, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.07.2021 у справі № 643/10816/17.

Судом також враховано, що, оголошуючи позивачу розпорядження директора ПП «АГРОМАШТОРГ» від 13.02.2022 № 1/Р та надсилаючи позивачу звернення від 14.02.2022 № 2 про надання письмових пояснень щодо причин прогулів, відповідач виконав вимоги ст. 149 КЗпП України, а тому неодержання таких пояснень не є підставою для визнання звільнення позивача протиправним, оскільки факт порушення позивачем трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Хоча дії відповідача після видання наказу про звільнення позивача на правомірність цього наказу ніяким чином не впливають, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність позивача через прогул на роботі в день видання наказу про звільнення фактично унеможливила виконання відповідачем вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України щодо обов`язку видати позивачеві копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, що засвідчено доповідною запискою головного механіка ПП «АГРОМАШТОРГ» від 24.01.2022, актом про відсутність працівника на роботі на підприємстві, складеним працівниками відповідача 24.01.2022, та актом про неможливість видати копію наказу про звільнення, видати трудову книжку та провести кінцевий розрахунок водію автотранспортних засобів ОСОБА_3 , складеним працівниками відповідача 24.01.2022.

Доводи позивача про те, що його не ознайомлювали з його посадовою інструкцією та неналежність йому підписів на наданій суду «Посадовій інструкції водія-експедитора вантажного автомобільного тягача з напівпричепом (автопоїзд) з виконанням функцій автомеханіка та автослюсаря закріпленого за ним автопоїзду», затвердженій директором ПП «АГРОМАШТОРГ» 28.12.2018, спростовуються як даними заяви позивача від 26.12.2018 про прийняття на роботу, де зазначено про ознайомлення із цією інструкцією, так і висновком експерта від 20.01.2023 № 5214-22 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, який судовий експерт повністю підтримала під час надання роз`яснень у судовому засіданні, згідно з яким підписи від імені позивача у вказаній вище Посадовій інструкції та заяві про прийняття на роботу виконані самим позивачем.

Заява позивача від 26.12.2018 про прийняття на роботу та п. 2 розд. ІІ вищезгаданої Посадової інструкції підтверджують факт ознайомлення позивача із правилами внутрішнього трудового розпорядку на ПП «АГРОМАШТОРГ».

Як свідчать надані суду докази, під час роботи позивача діяли «Правила внутрішнього трудового розпорядку ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ», затверджені протоколом № 2 від 28.11.2011 загальних зборів трудового колективу ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ».

П. 1.7.2, 6.2.2 цих Правил було чітко визначено робоче місце позивача (місцезнаходження виробничо-технічної бази (автогаража) ПП «АГРОМАШТОРГ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Східна, 5-А) та робочий час (початок роботи 08:30 год., обідня перерва з 12:30 год. до 13:30 год., закінчення роботи 17:30 год.).

Доказів того, що протягом роботи позивача у відповідача діяли інші правила внутрішнього трудового розпорядку суду не надано, так само як не доведено, що у позивача були інші робоче місце чи графік роботи, ніж визначено вказаними Правила внутрішнього трудового розпорядку.

Суд також звертає увагу на той факт, що йому не представлено доказів того, що протягом більше ніж трьох років роботи у позивача коли-небудь виникали спори з відповідачем стосовно робочого місця чи часу роботи.

Щодо неточного зазначення посади позивача, то самі по собі розбіжності у найменуванні його посади на законність його звільнення у зв`язку з прогулами не впливають.

Отже, всі доводи позивача носять суто формальний характер та не спростовують законність його звільнення. Ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, попри ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доками (ст. 77-80 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про поновлення його на роботі, а відтак для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки остання вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі.

Нормами ст. 2371 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закріплено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Натомість у позовній заяві та під час розгляду справи позивач не зазначив, в чому конкретно полягають його моральні страждання чи втрата нормальних життєвих зв`язків, які вимагали б від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та як це пов`язано з порушеннями його законних прав відповідачем.

Крім того, позивачем не було надано ніяких доказів, які б підтверджували сам факт спричинення йому відповідачем якої-небудь моральної шкоди, а тому обов`язок щодо її відшкодування у відповідача відсутній і позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

З огляду на норми ч.1 ст.13, ч.3 ст.49, ч.1, 3 ст. 175 ЦПК України визначення та зміна предмета, підстав позову є виключним правом позивача, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, що випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені у позовній заяві (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 22.06.2022) обставини не підтверджуються доказами, тому позов є необґрунтованим, через що в його задоволенні слід повністю відмовити.

Ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Зважаючи на те, що позов задоволенню не підлягає, то всі судові витрати мають покладатися на позивача.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 81,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АГРОМАШТОРГ» (вул. Східна, буд. 5-а, м. Запоріжжя, 69050) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов