РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2023 Справа №607/1466/23 Провадження № 2/607/1202/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Макогін А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Мельника В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.05.2021 між позивачем та ОСОБА_3 у письмовій формі укладений договір позики грошових коштів між фізичними особами, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 4500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 26.05.2021 та домовленості сторін становило 126000 грн. Позичені кошти відповідач зобов`язався повернути впродовж 7 днів з дня отримання письмової вимоги про повернення коштів, надісланої за адресою проживання/реєстрації відповідача.

20.09.2022 позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 4500 доларів США. Така вимога отримана відповідачем 22.10.2022. Проте відповідач зобов`язання за договором позики не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув.

За таких підстав відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів між фізичними особами від 26.05.2021 у сумі 4500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 23.01.2023 становить 16458,70 грн.

01.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 28.02.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

28.02.2023 судове засідання відкладено на 20.03.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи.

20.03.2023 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 10.04.2023.

10.04.2023 за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 04.05.2023.

У судовому засіданні 10.04.2023 позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Позивач пояснив, що періодично з 2016 року надавав відповідачу кошти у позику. 26.05.2021 сторони уклали відповідний договір позики, де вказали суму позики, яка фактично була отримана відповідачем за увесь період та складала 4500 доларів США. При цьому вказана у договорі сума позики в гривневій валюті є сумою позики в гривневому еквіваленті, яка в перерахунку становить 4500 доларів США. Вказав, що направляв відповідачу письмову вимогу про повернення коштів, однак відповідач зобов`язання за договором позики не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув. Зазначив, що відповідачем було здійснено допис до договору позики щодо сплати коштів після продажу тваринного комплексу. Не заперечував, що погодився з таким дописом та підписав договір, однак вважає, що зазначення таких відомостей не звільняє відповідача від повернення коштів впродовж 7 днів з дня отримання відповідної письмової вимоги.

У судовому засіданні 10.04.2023 відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Мельник В.В. позов визнали частково. Відповідач не заперечував щодо укладення між сторонами договору позики. Разом з тим відповідач зазначив, що отримав у позику лише 58000 грн та 700 доларів США, при цьому підписавши договір з надією, що позивач і в подальшому буде надавати йому кошти у борг. Також відповідач зазначив, що зобов`язався повернути суму позики лише після продажу тваринного комплексу. Звернув увагу, що у примірниках договору, що наявні у сторін, наявні розбіжності, зокрема сума позики у різних примірниках зазначена різними почерками. Зауважив, що не отримував письмову вимогу про повернення позики, а проставлений у рекомендованому повідомленні підпис йому не належить. Так само вказав, що не проставляв свій підпис у розписці, що свідчить про те, що така розписка сфальсифікована.

Так, з метою оформлення відповідного клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи за клопотанням представника відповідача 10.04.2023 у судовому засіданні було оголошено перерву. Однак у судовому засіданні 04.05.2023 відповідач зазначив, що не бажає подавати клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Також відповідач зазначив, що у випадку стягнення коштів в національній валюті визнає позов, а у випадку стягнення коштів в іноземній валюті заперечує щодо позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Суд встановив, що 26.05.2021 ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) уклали договір позики грошових коштів між фізичними особами (а.с. 2).

Відповідно до п. 1, 1.1 Договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надав позичальнику у позику кошти у сумі 4500 доларів США, 126000 грн. Факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника.

При цьому суд приймає до уваги доводи сторін про те, що умовами Договору передбачається, що позикодавець передав позичальнику кошти грошові кошти лише в сумі 4500 доларів США, що еквівалентно 126000 грн за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на момент укладення цього договору. Зазначення у договорі одночасно суми позики у валюті та в гривні має місце у зв`язку з юридичною необізнаністю сторін щодо порядку складення таких договорів. Такі обставини не заперечувалися учасниками справи у судовому засіданні.

Також у п. 2 Договору сторони узгодили, що позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві впродовж 7 днів з дня отримання письмової вимоги про повернення грошей, надісланої за адресою місця реєстрації/проживання позичальника.

Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору позики від 26.05.2021, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4500 доларів США грн, що за офіційним курсом Національного банку України на момент укладення цього договору є еквівалентно 126000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики, визначену у п. 1 Договору, впродовж 7 днів з дня отримання письмової вимоги про повернення грошей, надісланої за адресою місця реєстрації/проживання позичальника.

Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у загальній сумі 4500 доларів США, що еквівалентно 126000 грн. Такі обставини підтверджуються наявністю розписки від 26.05.2021, яка підписана ОСОБА_3 (а.с. 3).

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо непідписання ним вказаної розписки, зважаючи на те, що такі обставини жодними доказами не підтверджені, а сторони не заявляли клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою з`ясування цих обставин.

Так само суд відхиляє доводи відповідача про те, що у наявних у сторін примірниках договору сума позики зазначена різним чорнилом та різними особами, що може свідчити про фальсифікацію такого договору. Такі доводи спростовуються тим, що сума позики в обох примірниках є аналогічною та відсутні розбіжності у її розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відтак у разі незазначення у договорі позики порядку повернення коштів, повернення їх у будь-якому порядку, визначеному даною нормою, слід вважати належним виконанням зобов`язання за договором позики.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Пунктом 2 Договору сторони узгодили, що позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві впродовж 7 днів з дня отримання письмової вимоги про повернення грошей, надісланої за адресою місця реєстрації/проживання позичальника.

Так само і згідно з п. 2.2 Договору після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору або надати розписку в одержанні грошей.

Так, 20.09.2022 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 письмову вимогу про повернення позики за договором від 26.05.2021 (а.с. 4).

Факт отримання 22.10.2022 відповідачем вказаної вище вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому проставлено підпис особи та відмітку про те, що поштове відправлення вручене (а.с. 5).

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про неотримання ним вимоги позивача від 20.09.2022 та наявності на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення підпису, який не належить ОСОБА_3 , зважаючи на те, що докази на підтвердження таких обставин суду не надані, клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи сторони не заявляли.

Так само суд відхиляє доводи відповідача про те, що кошти за договором позики мають бути повернені лише після продажу тваринницького комплексу.

Так, дійсно зі змісту договору від 26.05.2021 вбачається, що у п. 7 сторони узгодили, що «сплата при продажу тваринницького комплексу».

Разом з тим п. 7 Договору визначає загальні положення, узгоджені між сторонами, в той час як саме п. 2 Договору визначає та регулює порядок повернення позики та передбачає, що позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві впродовж 7 днів з дня отримання письмової вимоги про повернення грошей, надісланої за адресою місця реєстрації/проживання позичальника.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики від 26.05.2021 не виконав та суму позики позивачеві не повернув. Указане підтверджується наявністю оригінала боргової розписки у позивача. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 26.05.2021 у сумі 4500 доларів США.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1645,69 грн, що підтверджується квитанцією № 524М-НМ9-Т8ЕВ-Т49Н від 23.01.2023 (а.с. 8). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 травня 2021 року у сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 59 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 09.05.2023.