Справа № 643/1381/23
Провадження № 2/643/556/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Осадчого О.В.,

за участю секретаря Ткачова Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Стрикаль М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Московського районного суду м. Харкова, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та часткового звільнення від заборгованості по аліментам сплати аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у них з відповідачем є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча у шлюбі вони ніколи не перебували. Після народження дитини ним регулярно надавалась фінансова допомога для потреб дитини, також він приймав активну участь у вихованні сина. У середині 2018 він звільнився з посади оперуповноваженого ВКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області та не мав постійного джерела доходу, що суттєво ускладнило можливість надавати кошти на утримання дитини, однак незважаючи на це він все одно продовжував фінансово утримувати свого сина. За заявою ОСОБА_2 27.08.2019 Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання сина у розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У жовтні 2021 року він був призначений на посаду поліцейського УПП ДПП в Харківський області та це полегшало йому виконувати зобов`язання, накладені судом. У зв`язку з військовою агресією росії проти України та активними бойовими діями у м. Харкові сторонами було прийнято рішення вивезти їх спільну дитину та матір позивача - ОСОБА_4 , на захід України до Закарпатської області. Так, 07.03.2022 вони прибули до Закарпатської області, де він був змушений залишити сім`ю у зв`язку з необхідністю перебування на службі у поліції у м. Харкові. Однак, у зв`язку з вказаною поїздкою на Західну Україну, він втратив роботу. 07.03.2022 відповідач прийняла рішення про перетин Українського-Угорського кордону, після чого прибула до Федеративної Республіки Німеччина (ФРН), де у подальшому оформила на себе та на дитину програму «захисту від війни», отримала на 2 роки вид на проживання на території ФРН, а також оформила допоміжні виплати на себе та на дитину. Знаходячись за кордоном відповідач отримала та продовжує отримувати допомогу від ФРН та не має намірів повертатись з дитиною на територію України у найближчі 2 роки, що унеможливлює продовження виконання ним своїх батьківських обов`язків у повному обсязі. При оформленні допоміжних виплат на території ФРН відповідач не повідомляла про наявність постійного джерела прибутку у вигляді отримання грошових коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим її дохід (у тому числі і на утримання дитини) перевищує суму визначену ФРН для осіб не маючих окремого джерела прибутку.

Враховуючи те, що на території України ведений воєнний стан, у країні йде повномасштабна війна, на даний час він не має постійного місця роботи, тому вважає, що розмір аліментів необхідно зменшити з 1/4 на 1/8 частки, саме у зв`язку з погіршенням його майнового стану і втратою постійного місця роботи через війну, яка наразі трриває.

Щодо наявної заборгованості зазначив, що через війну та звільнення з посади за евакуацію сім`ї на даний момент він не може сплатити всю суму боргу, яка становить 24 403 грн. (із сплачених ним 10 000), оскільки ця сума заборгованості з`явилась вже після початку війни, виїзду відповідача з дитиною за кордон та коли він втратив роботу, а до цього сума аліментів виплачувалась стабільно. Сума заборгованості в 24 403 грн. при його фінансовому стані є дуже великою та буде зростати з кожним місяцем через його неплатоспроможність. Для виплати цієї суми йому доведеться відмовитись від їжі, сплати комунальних послуг, та інших мінімальних потреб для існування, що є неможливим. Тому вважає, що суму заборгованості необхідно зменшити в перерахунку з 1/4 на 1/8 з моменту виїзду відповідача з дитиною до ФРН по лютий 2023, що становить - 7 202 грн. (при 1/4 частки сума аліментів за 11 місяців становить 34 403 грн., при частки 1/8 сума аліментів за 11 місяців становить 17 202 грн., тому 17 202 - 10 000 = 7 202 грн.) заборгованості, що є посильною для нього сумою із можливістю погашення суми боргу та подальшій сплаті аліментів на утримання сина.

Додав, що відповідач також повинна брати участь у вихованні дитини і в її утриманні. Вона отримує грошову допомогу та має соціальні пільги передбачені програмою «захисту від війни» і має загальний прибуток вищий ніж отримувала до війни, крім того має право на офіційне працевлаштування на території Німеччини та окремі соціальні пільги на утримання дитини, сплати комунальних послуг оренди житла повністю або частково за рахунок держави.

Зазначив, що не відмовляється від утримання та виховання свого сина, але на даний час через війну не має постійного місця роботи, та оскільки оскаржує наказ про звільнення не має фактичної можливості працевлаштуватись, щоб заробітної плати вистачало на виплату аліментів та на його повсякденні потреби. Через виїзд відповідача за кордон він не має можливості особисто приймати участь у вихованні дитини, про те як батько хоче зробити все щоб його син мав гідне життя, мав можливість на фізичний, духовний та моральний розвиток, однак він не може відмовитись від мінімальних потреб для існування та через брак грошей вимушений брати мікрокредитування у банківських установах.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.02.2023 дану позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

Заявою від 13.03.2023 зазначені в ухвалі недоліки усунено у повному обсязі шляхом надання засвідченого належним чином перекладу документів державною мовою.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від представника відповідача адвоката Стрикаль М.В. 14.04.2023 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає, що вони є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Так, позивач не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Матеріали справи не містять будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану позивача чи погіршення його здоров`я, а тому на думку сторони відповідача відсутні будь-які законні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Підготовче судове засідання, призначене на 17.04.2023, було відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Стрикаль М.В.

Позивачем 20.04.2023 подано відповідь на відзив у якому, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, він наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також долучив до позовної заяви копію витягу з наказу про звільнення та копію трудової книжки. Окрім цього, заявою від 25.04.2023 позивач долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості по аліментам.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 13:30 год., 11.05.2023.

У судовому засіданні 11.05.2023 позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Стрикаль М.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у позові в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Сторони у справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.08.2014 ( а.с. 9).

При цьому, як зазначає позивач сторони у шлюбі ніколи не перебували, дана обставина не заперечувалась відповідачем.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 27.08.2019 з ОСОБА_1 , 1989 року народження, інн. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , 1990 р.н. інн. НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно з 15.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку ( а.с. 13).

Зазначений судовий наказ з визначених цивільним процесуальним законом підстав, не переглядався.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач обґрунтовував його погіршенням свого майнового стану у зв`язку із втратою постійного місця роботи, війною в країні, а також тим, що у зв`язку з воєнними діями відповідач вивезла дитину за кордон де отримує соціальну допомогу, та її дохід (у тому числі на утримання дитини) перевищує суму визначену державою перебування для осіб не маючих окремого джерела прибутку, тому вважає, що розмір аліментів необхідно зменшити з 1/4 на 1/8 частки, а суму заборгованості необхідно зменшити в перерахунку з 1/4 на 1/8 з моменту виїзду відповідача з дитиною до ФРН по лютий 2023.

В обґрунтування свої доводів позивач надав:

- відомості щодо наявної у нього заборгованості по рахункам за 15.02.2023, відкритих в АТ «Універасал Банк» («Monobank») та АТ «ПриватБанк» ( а.с. 19-20);

- письмові пояснення ОСОБА_4 матері позивача, яка зазначила, що у зв`язку з повномаштабним вторгненням росії в Україну вона разом з ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 07.03.2022 перетнули кордон з Угорщиною. Далі вони поїхали до Німеччини де отримали дозвіл на проживання на 2 роки, до 21.03.2024. ОСОБА_2 разом з сином перебувають у Німеччині їм надано безоплатне житло а також фінансову допомогу якої достатньо для утримання дитини. Додала, що з 01.01.2023 суму виплат на дитину підвищили до 348 євро на місяць, в той же час її сина незаконно звільнили з посади інспектора УПП, та на даний час оскаржується наказ про його звільнення ( а.с. 21-23);

- квитанції на підтвердження сплати аліментів ( а.с. 24-35);

- нотаріально посвідчений переклад документу, відповідного до якого вбачається, що відповідач по справі разом з їх спільним сином перебувають на обліку у центрі зайнятості округу Зіген Вітгенштайн та отримують соціальну допомогу. Загальна щомісячна сума виплат з жовтня 2022 по березень 2023 на матір та дитину становить 928,22 євро ( а.с. 75);

- копію витягу з наказу від 09.06.2022 №838 о/с, відповідно до якого старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №1, з 09.06.2022 звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Харківській області відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію», підстава наказ Департаменту патрульної поліції від 27.05.2022 №319.

- копію трудової книжки НОМЕР_4 від 30.06.2008, де, у тому числі, зазначені підстави звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції ( а.с. 76-77);

- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14.02.2023, складеного старшим державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гуком С.В., станом на 31.01.2023 заборгованість по сплаті аліментів становить 50 093,39 гривень ( а.с. 85-86);

Відповідно ч. 1-4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Частина 2 ст. 197 СК України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Суд вважає доводи позивача про погіршення його матеріального становища, війну в країні та отримання відповідачем соціальних виплат, як підстави для задоволення позову такими, що не заслуговують уваги з огляду на наступне.

Погіршення матеріального становища - це умови існування фізичної особи, які проявляються при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо), у порівняні з тими, які в неї були раніше.

Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

На підтвердження зміни матеріального стану позивач надав відомості про його звільнення зі служби в поліції, але при прийнятті рішення суд бере до уваги рішення Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №138/594/17-ц, в якому зазначено, що непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів.

У даному випадку позивач є молодою, працездатною особою не позбавленою можливості віднайти роботу чи отримати дохід іншим чином, зокрема стати на облік до центру зайнятості де він може отримати соціальні виплати на випадок безробіття та працевлаштуватись. У даному випадку втрата позивачем роботи є тимчасовою обставиною, яка за активний дій з його боку може бути усунена.

При цьому, слід зауважити, що позивач оскаржує рішення про його звільнення, тобто цілком ймовірно, що останній може бути поновлений на роботі, а за час вимушеного прогулу законом передбачено виплату середнього заробітку.

Надані позивачем відомості щодо наявної заборгованості по банківським рахункам за 15.02.2023, суд сприймає критично, оскільки вони жодним чином не свідчать про реальне погіршення майнового стану позивача, більше того з наданих відомостей не можливо становити у зв`язку з чим виникла така заборгованість.

У даному випадку, суд виходить саме з інтересів дитини, у зв`язку з чим відзначає, що аліменти, одержані на дитину, є її власністю, які повинні використовуватись виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, який нараз продовжує діяти.

Війна, як соціально політичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення. Разом з цим, дана обставина не може слугувати підставою для погіршення становища дитини, шляхом звільнення від сплати аліментів, зменшення їх розміру, звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Більше того, вказана обставина торкнулась не лише позивача, а й його близьких, які були змушені покинути територію України саме через воєнні дії.

Наявність у відповідача права на соціальні виплати за кордоном, у тому числі на їх спільну дитину, також не є підставою для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Більше того, зазначена соціальна підтримка з боку держави перебування, не є постійною та обумовлюються необхідністю забезпечення їх базових потреб. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, їх спільний син, а також матір позивача, саме задля збереження свого життя та здоров`я вимушено покинути територію України через військову агресією росії проти України.

При цьому, враховуючи, що аліменти сплачуються відповідачем нерегулярно, що підтверджено розрахунком заборгованості по аліментам, основний тягар утримання та догляду їхнього спільного сина наразі несе відповідач.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті.

А тому, суд вважає, що визначений судовим наказом розмір аліментів у розмірі від доходу позивача відповідає вимогам закону та повинен забезпечувати рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Інших істотних обставин, як підстав для задоволення позовних вимог, позивачем не наведено.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 180-183, 192 СК України, ст. ст. 4, 10, 13, 18, 19, 81, 82, 89, 263-265, 273, 354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Стрикаль Максим Вікторович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5471 від 24.04.2019, адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 17.05.2023.

Суддя О.В. Осадчий