Справа № 445/1175/22 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/1760/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Суди В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівчської області від 08 травня 2023 року та додаткове рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Золочівської РДА Львівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 01.08.2011 року працював в Бродівській РДА на різних посадах. Наказом №69 к від 01.07.2019 року його було звільнено з посади начальника відділу організаційної роботи з питань цивільного захисту, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю апарату райдержадміністрації. 18 червня 2020 р. Львівським окружним адміністративним судом задоволено його позов до Бродівської районної державної адміністрації Львівської області про скасування наказу та поновлення на державній службі у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, поновлено на посаді з 02 липня 2019 р., стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Внаслідок незаконного звільнення він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відшукання можливостей заробітку, відстоювання своїх прав в суді, отримав душевні страждання через те, що відповідач позбавив його роботи і заробітної плати як джерела для існування, трудового стажу, та в майбутньому достойної пенсії, що завдало йому душевних хвилювань та страждань. У зв`язку з наведеним, вважає, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України має право на відшкодування моральної шкоди. Також, позивач зазначав, що після набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року він стикнувся із штучним затягуванням його виконання в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також у розмовах із службовцями Бродівської районної державної адміністрації Львівської області під час з`ясування ходу виконання судового рішення суду його було неодноразово звинувачено у дестабілізації роботи Бродівської РДА та створення труднощів для її працівників в отриманні ними зарплат і премій. З метою подальшого звільнення, наказом керівника апарату Бродівської РДА від 15.10.2020 р., проти нього було відкрито дисциплінарну справу за порушення вимог ч. 4 ст. 10 Закону України «Про державну службу». До матеріалів дисциплінарного провадження додано службову характеристику від 16 жовтня 2020 р., підписану керівником апарату Бродівської РДА Родін М.П., у якій наведено ряд обставин, які принижують його честь, гідність і ділову репутацію державного службовця, та, водночас, не є підтверджені доказами і не відповідають дійсності.

Рішенням Золочівського районного суду Львівчської області від 08 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто із Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - 10 000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року позовну вимогу ОСОБА_1 до Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , що розміщена в його характеристиці від 16 жовтня 2020 р., виданій Бродівською РДА - задоволено частково.

Визнано частково недостовірною інформацію викладену в характеристиці від 16 жовтня 2020 р., виданій Бродівською РДА, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме твердження: "недостатньо працює над підвищенням своїх знань або проявляє поверхневий підхід".

В задоволенні іншої частини позовної вимоги - відмовлено.

Рішення та додаткове рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішень не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому вони є незаконними та необґрунтованими.

Покликається на те, що визнання судом наведених ним фактів оціночними судженнями є безпідставним, оскільки кожен із них можливо довести маючи достатні докази. Зокрема, «не вміє сприймати критику на свою адресу» - доводиться свідченнями свідків, будь-якими актами про неадекватну поведінку ОСОБА_1 у відповідь на зауваження керівництва. «Не працює над виявленими недоліками в роботі» - має бути доведено доганами, письмовими зауваженнями тощо. «Допускає зневажливе ставлення до колег та керівництва райдержадміністрації» - доповідними записками працівників на ім?я керівництва. «Емоційно неврівноважений» - експертизою психологічною. «Допускає випадки халатного ставлення до виконання своїх обов?язків» - будь-які догани. «Своєю посадою не дорожить» - поясненням свідків щодо таких висловлювань.

Стверджує, що правдивість жодної із наведених фраз не доведена відповідачем, а суд, в свою чергу, надав невірну правову оцінку вказаній обставині, внаслідок чого прийняв незаконне рішення.

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за незаконне звільнення в сумі 10 000,00 грн, суд не навів жодного обґрунтування щодо визначення саме такої суми, окрім того, не надав належної правової оцінки всім наявним обставинам, зокрема, що з моменту звільнення до прийняття рішення суду про поновлення на роботі пройшов майже рік часу, під час якого він зазнавав сильних тривалих душевних страждань через доведення неправомірності свого звільнення.

Просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст.268ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідають зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що спірна службова характеристика позивача від 16 жовтня 2020 року частково містить виклад фактичних даних, які принижують честь, гідність останнього та його ділову репутацію. Позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, тривалості відновлення порушених трудових прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що наказом №69 к від 01.07.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу організаційної роботи з питань цивільного захисту, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю апарату райдержадміністрації. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до Бродівської районної державної адміністрації Львівської області про скасування наказу та поновлення на державній службі у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, поновлено на посаді з 02 липня 2019 р., стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дане рішення суду після апеляційного оскарження залишено без змін та набрало законної сили 29.09.2020 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Бродівську РДА реорганізовано у зв`язку із ліквідацією Бродівського району, згідно з постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 р. № 807-IX Про утворення та ліквідацію районів, шляхом приєднання до Золочівської районної державної адміністрації.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Оскільки встановлено порушення прав позивача у сфері трудових відносин, то він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди, що відповідатиме розумності та достатності.

Крім того, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що розмір моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, який вказаний позивачем у розмірі 300000,00 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Що стосується позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, то слід вказати наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Частково задовольняючи позов та визнаючи частково недостовірною інформацію викладену в характеристиці від 16 жовтня 2020 р., виданій Бродівською РДА, стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що твердження "недостатньо працює над підвищенням своїх знань або проявляє поверхневий підхід," є таким, що не відповідає дійсності і таке слід визнати недостовірним, оскільки матеріалами справи підтверджується протилежне.

Решта тверджень викладених в службовій характеристиці від 16.10.2020 року, а саме:"зарекомендував себе цілеспрямованим та самостійним під час прийняття рішень, проте ОСОБА_1 не вміє сприймати критику на свою адресу, не працює над виявленими недоліками в роботі, допускає зневажливе ставлення до колег та керівництва райдержадміністрації, емоційно неврівноважений, недостатньо працює над підвищенням своїх знань або проявляє поверхневий підхід, допускає випадки халатного ставлення до своїх обов`язків, своєю посадою не дорожить", не містить викладу фактичних даних, які принижують честь, гідність останнього та його ділову репутацію. Зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Золочівської районної державної адміністрації Львівської області щодо особистих та ділових якостей колишнього працівника ОСОБА_1 , тобто викладені у ній відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем службових обов`язків. Крім того, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво Золочівської районної державної адміністрації Львівської області діяло з метою принизити честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України 2004 року обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено, що діями відповідача йому було завдано моральних страждань. Факт визнання інформації недостовірною є належною та, з врахуванням конкретних обставин справи, достатньою сатисфакцією порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівчської області від 08 травня 2023 року та додаткове рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст рішення складено 09.11.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.