Номер провадження: 22-ц/813/1175/23
Справа № 521/3825/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Альфа Банк» та Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., після зміни предмета позову в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк»; скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк»; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що 12 липня 2005 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 . 08 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «СВЕДБАНК» укладено кредитний договір № 1501/0908/88-185, відповідно до якого позивач отримала в платне користування грошові кошти в іноземній валюті.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та ВАТ «СВЕДБАНК» укладено договір іпотеки №1501/0908/88-185-Z-1, відповідно до якого позивач в забезпечення зобов`язань по кредитному договору передала ВАТ «СВЕДБАНК» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У січні 2019 року на адресу позивача надійшов лист, який містив інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та ін., відповідно до якої право власності на належну ОСОБА_1 квартиру зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа Банк».

Рішення про державну реєстрацію прийнято державним реєстратором Манютою Сергієм Васильовичем. Підставою для прийняття державним реєстратором рішення зазначено лист серія та номер 181-К, виданий 07.11.2018 ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, видавник: ПАТ «Альфа Банк»; Договір про внесення змін та доповнень, серія та номер: 1, виданий 13.07.2011, видавник ПН ОМНО Іллічова Н.А.; Договір іпотеки, серія та номер № 1501/0908/88-185-Z-1, виданий 08.09.2008 року, видавник: ПН ОМНО Іллічова Н.А.

Позивач зазначала, що ані повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, який є обов`язковим документом, ані лист 181-К, виданий 07.11.2018 року ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ», про який йде мова в інформаційній довідці, на адресу позивача не надходили.

На думку позивача, державний реєстратор перед вчиненням реєстраційних дій повинен був встановити, чи існують підстави для відмови у задоволенні заяви АТ «Альфа Банк» про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, так як АТ «Альфа Банк» не було надано документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з дня отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Крім того, основне зобов`язання (кредитний договір), виражене в іноземній валюті, тому рішення про проведення державної реєстрації права власності за відповідним застереженням в іпотечному договорі фактично є примусовим стягненням майна без згоди власника, та не може відбуватись під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При таких обставинах позивач вважає рішення державного реєстратора Махортова С.В. незаконним та таким, що необхідно скасувати із поновленням права власності на спірну квартиру за позивачем.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представником АТ «Альфа Банк» подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в зв`язку із невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, банк скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі договору іпотеки, в порядку ст. ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо посилань позивача на мораторій на стягнення майна, представник відповідача зазначає, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчуження без згоди власника). Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, так як положеннями договору іпотеки передбачене застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання. Всупереч вимогам процесуального законодавства до позовної заяви ОСОБА_1 не було долучено жодного належного доказу відсутності іншого житла у позивача, авжеж на відповідачів ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані іншим нормативно-правовим актом не покладено обов`язку перевірки наявності іншого житла.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк», Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково. Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44620753, від «14» грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг», ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 29454554), відповідно до якого право власності на квартиру № « АДРЕСА_1 , загальною площею 61,7 кв. м. зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа Банк». Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № «74» (сімдесят чотири) в будинку № «25» (двадцять п`ять) по АДРЕСА_2 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ПАТ «Альфа Банк», Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. на користь ОСОБА_1 судові витрати, в рівних частинах у загальному розмірі 10759 гривень 20 копійок, які складаються з судового збору у розмірі 10375,00 гривень, та витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 384,20 гривень, по 5379 гривень 60 копійок з кожного.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа Банк», яке в процесі розгляду справи змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банком дотримано порядку звернення стягнення на предмет іпотеку. Згідно із вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» направляв позивач, письмове повідомлення про усунення порушень Кредитного договору. Як наслідок, неотримана позивачем поштової кореспонденції банку обумовлена лише відсутністю волевиявлення (бажання) останньої щодо його отримання.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка має загальну площу 61,7 кв. м. не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 08 вересня 2008 року № 1501/0908/88-185, укладеного в іноземній валюті.

Доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 на праві власності іншого нерухомого житлового майна матеріали справи не містять, та стороною відповідачів надані не були.

Таким чином, у Державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа Банк».

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суду необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів враховує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відповідний правовий висновок зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Крім того, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1501/0908/88-185, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 63700 доларів США з датою повернення до 07 вересня 2018 року (т. 2 а. с. 13).

08 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , в забезпечення належного виконання вимог, що випливають з кредитного договору № 1501/0908/88-185 від 08 вересня 2008 року, укладено договір іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно: трьохкімнатна квартира, загальною площею 61,7 кв. м., житловою площею 45,1 кв. м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ( т. 2 а. с. 7).

Квартира АДРЕСА_1 на час укладення договору іпотеки належала на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2101 (т. 1 а. с. 10-11).

Пунктом 5 іпотечного договору передбачено, що за згодою сторін вартість предмету іпотеки складає 440 947 грн.

11 липня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1 (т. 2 а. с. 11).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1501/0908/88-185 від 08.09.2008 року в розмірі 445 404,62 грн.

Із копії вказаного заочного рішення вбачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1501/0908/88-185 від 08.09.2008 року на користь АТ «Альфа-Банк». Вказані обставини в ході розгляду справи сторонами не заперечувались.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.01.2019 року 14 грудня 2018 року Державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манютою С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44620753 (т. 1 а. с. 20).

Відповідно до вказаного рішення право власності на квартиру загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа Банк».

30 листопада 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк».

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне майно квартиру АДРЕСА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно із усталеної практики Верховного Суду, набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та інших.

Таким чином, якщо нерухомим майном неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Однак, у даному випадку такі вимоги позивачем не були пред`явлені.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 74) та інших.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо права власності на нерухоме майно, а саме на АДРЕСА_1 , загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., не відповідають належному способу захисту та, відповідно, не можуть бути задоволені.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію нерухомого майна, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час подання позову, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до цієї статті в чинній редакції за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158гс19, пункт 10.29)).

Крім того колегія суддів враховує, що з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 вимог про визнання іпотеки припиненою не заявляє, не спростовує невиконання нею умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного позивачкою іпотечного договору, який нею не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону «Про іпотеку».

ОСОБА_1 заявляє, що її права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за банком та внесення записів за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки.

На підставі вищевикладеного колегія суддів доходить до висновку про те, що ОСОБА_1 обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 76).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва Акціонерне товариство «Сенс Банк») задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький