Справа № 466/3430/23
Провадження № 2/466/1358/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

07 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Третьої Львівської державної нотаріальної контори, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 грудня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира була передана вищезазначеним особам на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_4 був дідом позивачки, ОСОБА_3 була бабусею позивачки, а ОСОБА_5 був її батьком. 29 вересня 2022 її заяву про встановлення факту родинних відносин було задоволено, та встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлено факт також, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 . Єдиний спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину після її смерті, був її чоловік (дід позивачки) ОСОБА_4 , проте він не оформив свої спадкові права на частку зазначеної квартири після смерті дружини та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. В подальшому він помер, та після його смерті відкрилася спадщина, до спадкового майна якої увійшли частки вказаної квартири, в тому числі і частка, яку ОСОБА_4 фактично успадкував після смерті своєї дружини, але не встиг оформити за життя. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 був його син та відповідно батько позивачки ОСОБА_5 , проте, за свого життя він до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, належним чином свої спадкові права на майно не оформив. В подальшому її батько помер, та у встановлений законом строк, вона та її мама ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , при цьому її мама відмовилася від прийняття спадщини на її користь, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки не визначені частки померлих у майні, яке належало їм на праві спільної сумісної власності та роз`яснено судовий порядок оформлення спадкових прав. У зв`язку із вищенаведеним змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від якої на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від якої на адресу суду надійшла заява про визнання даного позову, просила позовні вимоги позивача задовольнити, та розглядати справу у її відсутності.

Представник третьої особт - Третьої Львівської державної нотаріальної контори у судове засіданні не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час судового засідання.

Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17.12.1997 року на квартиру, ОСОБА_5 та членам його сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 належить на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.09.2022 було встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також, даним рішенням встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

ОСОБА_3 , яка була бабусею ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину після її смерті, був її чоловік ОСОБА_4 (згідно відповіді нотаріуса), який за свого життя не оформив свої спадкові права на частку зазначеної квартири після смерті своєї дружини, та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_4 , який був чоловіком ОСОБА_3 , та відповідно дідусем ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 був його син та відповідно батько позивачки ОСОБА_5 , який за свого життя до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, належним чином свої спадкові права на майно не оформив, відтак в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

На час смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 була неповнолітньою та відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 2/5 часток у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який відповідно є батьком ОСОБА_1 та чоловіком відповідачки ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

21 лютого 2023 року за №324/02-14 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З., у відповідь на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , зареєстрованого в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 21 лютого 2023 року за №330 та заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 зареєстрованому у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 20 червня 2019 року за №1128, повідомлено позивачку ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки не визначені частки померлих у майні, яке належало їм на праві спільної сумісної власності та роз`яснено судовий порядок оформлення спадкових прав.

Відповідно до положень ч. 1ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, частиною 1ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1, 2 ст.357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток в праві спільної сумісної власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з врахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників.

Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику в справах за позовами про захист приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за йогоборгами,відкриття післянього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У п.23 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, зазначено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, оцінивши надані та здобуті докази, дослідивши інші матеріали справи, з врахування визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд вважає, що з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні, позов підлягає задоволенню, тому слід визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 357, 364, 368,370 392, 1216, 1218, 1258, 1261, 1267, 1268-1270 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з участю третьої особи: Третьої Львівської державної нотаріальної контори, , місцезнаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 39 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності на 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя Р. Б. Єзерський