ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1484/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 701/263/23 Категорія: 304090200 Маренюк В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

21.03.2023 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 26.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200053611 щодо кредитування, договір.

Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18850 грн., з встановленим строком користування з 26.06.2014 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за даним Кредитним договором.

Таким чином, Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 20.03.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 57205,16 грн., з яких: 18492,26 грн. заборгованість за кредитом; 38712,9 грн. заборгованість за відсотками.

З урахуванням зазначеного в позові, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014, оскільки на підтвердження даного факту позивачем було надано до суду разом із позовною заявою копії всіх необхідних документів.

Зазначає, що належними доказами було підтверджено перерахування кредитних коштів ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок відповідача, а Додаток № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 містить відомості за яким саме кредитним договором було відступлено право вимоги

новому кредитору. Також, в даному додатку є відомості щодо загальної суми заборгованості та її складових: заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками. Окрім того, у витязі міститься інформація надана Банком як стороною кредитних правовідносин, щодо суми договору (тіло кредиту), дати відкриття кредитного договору та закінчення кредитного договору. Стверджує, що вся сукупність зазначених підстав в апеляційній скарзі свідчить про об`єктивність причин пропуску позивачем належного строку для звернення до суду із позовною

заявою, а отже такі причини мають бути визнані судом як поважні, а порушене право позивача, в силу приписів ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, підлягає захисту.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене при неповному з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу та посилаючись на правильність, законність та правосудність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві вказує, що позивачем не був доведений факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Встановлений кредитний ліміт є лише максимальним можливим розміром кредитування, а не доказом факту видачі-отримання коштів у кредит.

Вважає, що усі твердження позивача стосовно розрахунку заборгованості є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Стверджує, що фактичний строк кредитування та строк дії Кредитного договору закінчився 27.06.2015, а не 20.05.2017, як стверджує позивач у позовній заяві. Отже, перебіг позовної давності почався 28.06.2015, а строк позовної давності сплив 29.06.2018.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у задоволенні клопотань ТОВ «Діджи Фінанс» про долучення до матеріалів справи письмових доказів вх. № 8700/23-Вх від 21 вересня 2023 року та вх. № 8992/23-Вх від 02 жовтня 2023 року відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) № 200053611 про надання та використання платіжної картки МС World, рахунок картки: НОМЕР_1 з кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі не зазначений. При цьому умовами договору передбачено, що для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, відповідач надає право Банку встановити Ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з Карткою. Розмір Ліміту буде встановлений Банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених відповідачем Банку.

Також, 26.06.2014 відповідачем підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка (не іменна)», Анкету № 414969, Тарифи по продукту «Прибуткова картка + Кредитка», Договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток від 26.06.2014, а також ОСОБА_1 отримала платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 200053611 від 26.06.2014 складає 57205,16 грн., з яких: 18492,26 грн. заборгованість за кредитом; 38712,9 грн. заборгованість за відсотками, а також вказана дата закінчення кредитного договору 20.05.2017 року.

19 грудня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило ОСОБА_1 претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за Кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014 в загальній сумі 57205,16 грн.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014. Також вважав, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за вказаним кредитом та не прийнявши до уваги зазначені позивачем підстави для поновлення чи продовження строку позовної давності, взявши до уваги, що відповідач та його представник як у своїх заявах так і в судовому засіданні безпосередньо заявляли про застосування позовної давності, зазначив, що перебіг позовної давності почався 28.06.2015, а строк позовної давності сплив 29.06.2018.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, а саме: заяву (оферту) № 200053611 від 26.06.2014, Анкету № 414969 від 26.06.2014, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка (не іменна)» від 26.06.2014, Договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток від 26.06.2014, Договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», Додаток № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020, колегія суддів приходить до висновку, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 дійсно виникли правовідносини за Кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за зазначеним договором. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за Кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено розмір заборгованості за Кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014, адже не надано належних та достовірних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру та дати отримання. Матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості, а також графіку її погашення. Більше того, у договорі про кредитування, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 не зазначено розмір та час наданих відповідачу кредитних коштів.

Як вбачається зі змісту № 200053611 від 26.06.2014 відповідачу була надана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Крім того, в анкеті № 414969 від 26.06.2014 зазначено, що бажана сума кредиту становить 0 грн., та не зазначено на підставі якого договору вона складена.

З Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + кредитка (не іменна)» неможливо встановити суму кредиту, оскільки в ній зазначена лише сума можливого кредиту до 50000 грн. та строк кредиту 12 місяців.

Крім того, з розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду не можливо встановити, яка сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою.

При цьому, позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту, як передбачено умовами договору, видачі відповідачу кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір наданих кредитних коштів, строк користування кредитом та розмір кредитної заборгованості, є Додаток № 1 до Договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року. Однак, зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

До позовної заяви додано вищезазначений Додаток № 1 до Договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, проте під час розгляду справи до суду не надано ні первинних документів, ні виписки по рахунку відповідача.

За відсутності первинних документів, виписки по особовому рахунку, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачкою взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

З урахуванням зазначено вище, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Діджи Фінанс» не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі саме 18850,00 грн., що розмір не сплачених відсотків становить 38712,90 грн., а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014 у загальній сумі 57205,16 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» слід відмовити із мотивів, наведених вище.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не прийнявши зазначені позивачем підстави для поновлення чи продовження строку позовної давності, взявши до уваги, що відповідач та його представник як у своїх заявах так і в судовому засіданні безпосередньо заявляли про застосування позовної давності, зазначив, що перебіг позовної давності почався 28.06.2015, а строк позовної давності сплив 29.06.2018.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог, помилково вказав також на наслідки спливу строків позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що суду не надано належних доказів перерахування кредитних коштів ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок відповідача, що могло б підтвердити факт виникнення заборгованості останньої за кредитом та обґрунтованого розрахунку заборгованості за ним, однак помилково відмовлено в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за кредитним договором № 200053611 від 26.06.2014 та помилково вказано на строки позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції правильно відмовив ТОВ «Діджи Фінанс» в задоволенні позову, проте допустив помилки щодо обґрунтування висновків для такої відмови, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні із викладенням її у редакції даної постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» слід задовольнити частково, а рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Враховуючи, що зміна мотивувальної частини рішення суду першої інстанції не впливає на розмір вимог, у задоволенні яких відмовлено, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Витрати скаржника по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за особою, яка подала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.

Судді