АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року

м. Чернівці

справа № 716/1314/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Паучек І. І.

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року та додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2023 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я. С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом.

Позивачі просили:

-зобов`язати ОСОБА_4 не чинити їм перешкоди в зустрічах із малолітнім сином та онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визначити їм графік їхньої участі у вихованні дитини наступним чином: першої та третьої суботи кожного місяця з 10-00 до 20-00 години за місцем їхнього проживання без присутності матері дитини; кожної другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 до 20-00 години за місцем їхнього проживання без присутності матері; кожного вівторка та четверга кожного тижня кожного місяця з 10-00 до 20-00 години за місцем їхнього проживання без присутності матері в разі невідвідування дитиною в ці дні дошкільного закладу. В разі перебування дитини в дошкільному закладі у вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця з 16-00 години, з правом забирати дитину із дошкільного закладу до місця їхнього проживання і перебування дитини у них до 20-00 години без присутності матері.

-зобов`язати відповідачку у визначені судом дні та часи зустрічей з дитиною, одягнути її відповідно до погодних умов та передати дитину по місцю свого проживання одному із позивачів. У визначені судом дні зустрічей із дитиною надати їм право виїзду з дитиною в місто Чернівці, в місто Заліщики та село Прилипче з метою відвідування парків, кафе, розважальних дитячих закладів, а також прадіда і прабабки в селі Прилипче без присутності матері.

-у випадку неможливості зустрічей по поважним причинам зобов`язати позивачів повідомляти сторону з якою проживає дитина напередодні до 21-00 години. Про хворобу дитини мати також повинна повідомляти позивачів напередодні зустрічі до 21-00 години. У випадку хвороби дитини просять надати право їм зустрічатись з дитиною за місцем її проживання.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі. Рішенням суду від 30 серпня 2021 року вказаний шлюб було розірвано. У них є спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина продовжила проживати з матір`ю за їхньою спільною згодою. В 2021 році вони досягли домовленості щодо їхньої спільної участі у вихованні та зустрічей з дитиною.

Відповідачка протягом 2021 року жодних перешкод у зустрічах та спілкуванні з сином та онуком позивачам не чинила. Дитина перебувала у них вдома, в тому числі без присутності матері. Вони годували дитину та одягали. Все погоджувалось із відповідачкою. Остання працювала та не була проти того, щоб дитина тривалий час залишалась із ними.

Починаючи з 2022 року відповідачка почала їм чинити перешкоди в спілкуванні з дитиною, не давала змоги з нею побачитись. Наполягала на тому, що син повинен спілкуватись із батьком виключно в її присутності та за місцем її проживання.

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до органу опіки та піклування з метою вирішення вказаного спору та надав пропозицію щодо порядку спілкування з сином. 31 березня 2022 року відповідачка надала органу опіки та піклування свої пропозиції щодо участі батька у вихованні сина.

З весни 2022 року відповідачка не давала можливості позивачам зустрічатись із дитиною та чинила перешкоди в цьому. Тому в серпні 2022 року вони направили їй спільну письмову пропозицію, в якій висловили можливий графік побачень із дитиною. Відповідачка надала їм свою письмову відповідь, в якій висловила своє небажання вирішити питання щодо їх зустрічей в запропонований ними спосіб.

Вважають, що ОСОБА_4 порушує їхні законні права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року позовну заяву задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 такий спосіб його участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним:

- встановити адаптаційний період, а саме після набрання рішенням законної сили протягом першого місяця кожну суботу з 10.00 до 17.00 години в присутності матері дитини на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини (смт. Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області), з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини;

- наступний місяць проводити зустрічі кожну суботу з 10.00 до 17.00 години без присутності матері дитини на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини (смт. Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області), з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини;

- надалі встановити систематичні побачення кожної 2-ої та 4-ої п`ятниці з 16.00 до 18.00 години суботи без присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини, зобов`язавши ОСОБА_1 забирати та повертати дитину за адресою її проживання;

- встановити, що всі виїзди дитини з батьком за межі населеного пункту місця проживання дитини погоджуються спільно з матір`ю.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що ОСОБА_1 піклується про малолітнього сина ОСОБА_5 та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

З боку відповідачки ОСОБА_4 створюються перешкоди для батька дитини ОСОБА_1 для особистого спілкування з сином та проведення з ним часу наодинці.

Саме тому, з метою реалізації своїх законних прав як батька, ОСОБА_4 необхідно зобов`язати не чинити ОСОБА_1 перешкод у зустрічах з малолітнім сином.

Визначаючи порядок участі у вихованні дитини батьком та графіку їх побачень, суд врахувавши інтереси дитини, зокрема, необхідність дотримання звичних для неї умов щодо організації, розпорядку її повсякденного життя, її вік, а також право кожного з батьків брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, вважав за необхідне встановити такий спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним, який передбачає поступовий перехід від адаптаційного періоду (в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини, з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини) до періоду проведення зустрічей без присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини, з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини. В подальшому необхідно встановити систематичні побачення батька та сина без присутності матері, в тому числі по місцю проживання ОСОБА_1 .

При цьому суд відхилив пропозицію сторони позивача висловлену в позовній заяві щодо запропонованого графіку, оскільки вказаним графіком сторона позивача бере до уваги лише свої власні інтереси, а не інтереси дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд посилався на те, що останні не довели наявність в діях відповідачки будь-яких перешкод у їхніх зустрічах з малолітнім онуком ОСОБА_5 .

Суд також вважав зазначив, що оскільки позивачі проживають спільно та пов`язані одним побутом, це дає змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також спілкуватися з онуком та проводити з ним час, тим самим приймаючи участь у його вихованні.

Додатковим рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 992 гривні 40 копійок судового збору.

Додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу мотивоване тим, що долученими до матеріалів заяви копіями документів підтверджується надання адвокатом Павчуком С. І. правової допомоги відповідачці ОСОБА_4 при розгляді даної справи та факт понесення нею витрат на таку допомогу.

Однак, враховуючи клопотання позивачів про зменшення витрат на оплату професійно правничої допомоги, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд дійшов висновку про те, що з позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_4 з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 2 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення в частині відмови у задоволенні їхнього позову скасувати та задовольнити їхній позов в повному обсязі. Також просять скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з них на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 гривень.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення в оскаржуваних частинах з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Позивачі підтвердили той факт, що відповідачка з кінця січня 2022 року не дозволяє онуку відвідувати їх, не дозволяє мати з ним зустрічі на певний період часу, забороняє брати дитину на руки та гуляти з нею.

Вони не можуть відвідувати онука за місцем його проживання, оскільки є там небажаними особами.

Відмовляючи у задоволенні їхнього позову, суд порушив принцип правової визначеності, так як сторонами не погоджено способи участі позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні онука, періодичності чи систематичності їхніх побачень, можливості спільного відпочину, відвідування дитиною місця проживання позивачів, не визначено місце та час їхнього спілкування, що свідчить про наявний спір про право.

Суд фактично позбавив позивачів права участі у спілкуванні та вихованні онука та позбавив дитину можливості мати родинний зв`язок з бабусею та дідусем, любов та турботу з боку останніх.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що з 26 жовтня 2018 року до 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується копією заочного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2021 року (а. с. 18-19).

Під час перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 січня 2022 року (а. с. 17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2003 року батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15)

Згідно з відомостями про реєстрацію місця проживання, що містяться в паспортах (а.с. 11-14), останні зареєстровані та фактично проживають на АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 фактично проживає з своїми батьками за вказаною адресою.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є непрацездатними особами, оскільки досягли пенсійного віку та є пенсіонерами, що підтверджується їх пенсійними посвідченнями № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 (а.с. 16).

Згідно з характеристикою від 23 серпня 2022 року, виданої виконкомом Кострижівської селищної ради позивач ОСОБА_2 на момент її видачі працевлаштований в ПП «МАРКСВУД». За час проживання в селищі зарекомендував себе з позитивної сторони, порушень в громадському житті та побуті не спостерігалось. Скарги на його поведінку не надходили (а.с. 26),

Факт працевлаштування позивача ОСОБА_2 підтверджується також і довідкою з місця роботи від 23 серпня 2022 року (а.с. 28).

Згідно з характеристикою від 23 серпня 2022 року, виданої виконкомом Кострижівської селищної ради, ОСОБА_3 на момент її видачі є пенсіонером. За час проживання в селищі зарекомендувала себе з позитивної сторони, порушень в громадському житті та побуті не спостерігалось. Скарги на її поведінку не надходили (а.с. 27).

26 серпня 2022 року позивачі звернулись із спільною письмовою пропозицією до відповідачки з пропозицією про досудове врегулювання спору щодо участі у вихованні та зустрічах із сином та онуком ОСОБА_5 (а.с. 22). Запропонований графік побачень аналогічний тому, що викладений в позовній заяві.

30 серпня 2022 року ОСОБА_4 надала письмову відповідь, зі змісту якої вбачається, що вона не чинить жодних перешкод в спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , однак запропонований графік є неможливим. Заперечуючи запропонований позивачами час, вказала, що малолітній син потребує постійного догляду та не може тривалий час перебувати з сторонніми особами, навіть незважаючи на те, що вони є родичами. Вона знає індивідуальні характеристики дитини, режим харчування та володіє переліком продуктів, які можна вживати сину. Відповідач запропонувала встановити графік кожної неділі кожного тижня кожного місяця з 09-00 до 12-00 години та з 16-00 до 20-00 години, не за місцем проживання позивачів та тільки в її присутності (а.с. 23).

Рішенням виконавчого комітету Кострижівської селищної ради №12/5 від 08 листопада 2022 року затверджено висновок про визначення способу участі у вихованні та зустрічах позивачів із сином та онуком ОСОБА_5 (а.с. 70).

Згідно з вказаним висновком органу опіки та піклування достатнім є встановлення порядку спілкування позивачів з малолітньою дитиною. Зокрема, перший місяць починаючи з дати прийняття рішення суду побачення проводяться за місцем проживання позивачів в присутності матері ОСОБА_4 або в присутності когось із її родичів в такі дні: кожну неділю кожного тижня з 9.00 до 12.00 години. та з 16.00 до 20.00 години.

Наступні місяці побачення проводяться за відсутності матері або когось із родичів матері (матері, батька, брата) за місцем проживання позивачів на АДРЕСА_1 , в такі дні: кожну неділю кожного тижня кожного місяця з 9.00 до 12.00 години та з 16.00 до 20.00 години; кожну першу та третю суботу кожного місяця з 9.00 до 12.00 години та з 16.00 до 20.00 години.

У разі виникнення обставин, які обумовлюються поважними причинами (хворобою): батько дитини ОСОБА_1 попереджає мати дитини ОСОБА_4 про неможливість побачення у визначений день із дитиною. В свою чергу, мати дитини ОСОБА_4 попереджає батька дитини ОСОБА_1 про неможливість побачення у визначений день із дитиною.

Рекомендовано відповідачу поважати права позивачів та не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рекомендовано позивачам не порушувати графік побачень, приділяти дитині увагу і турботу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення та додаткове рішення в оскаржуваних частинах не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що:

«законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що:

«будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, пункт 100).

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 641/9155/20.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити останнім перешкоди у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , оскільки враховуючи обставини встановлені судом у вказаній справи та які визнавалися самими її учасниками, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що відповідачка чинить вказаним позивачам будь-які перешкоди у їх спілкуванні з онуком.

Як було встановлено судом першої інстанції, надаючи показання в якості свідка позивач ОСОБА_2 підтвердив, що йому перешкоди у спілкуванні з внуком відповідачкою не чиняться і він завжди має змогу прийти до нього та провести з ним час. Такі зустрічі відбуваються як за попередньою домовленістю із матір`ю дитини, так і без неї.

ОСОБА_3 , надаючи покази в якості свідка, також підтвердила той факт, що вона особисто не намагалася взяти внука з метою спілкування та проведення з ним особистого часу.

Отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що показання вказаних осіб зводяться до того, що такі перешкоди існують лише для батька з боку матері, проте не для них самих.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 750/3539/20 (провадження № 61-3495св21), зроблено висновок, згідно якого якщо позивачі стверджують про наявність перешкод, то вони мають послатися на обставини, які їх підтверджують та докази, які б доводили щодо наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивачів із дітьми.

Позивачами на підтвердження позовних вимог не надано доказів того, коли конкретно, яким чином та за яких обставин відповідачкою чинилися їм перешкоди у спілкуванні з їх внуком та які заходи застосовували ними щодо побачення і спілкування з власним внуком.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 06 квітня 2023 року у справі справа № 466/3563/19.

Необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що доказом того, що відповідачка створювала їм перешкоди у спілкуванні та вихованні онука є той факт, що на надіслану ними відповідачці у серпні 2022 року письмову пропозицію досудового врегулювання даного спору, остання надала відповідь, що така зустріч батька може бути тільки у її присутності або в присутності її рідних за місцем її проживання з дитиною, а на пропозицію позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона взагалі не відреагувала.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що позивачкою пропонувалось встановити власний графік побачень з ОСОБА_5 не лише батьку, але і іншим родичам дитини, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчить зазначення позивачкою отримувачів та адресатів такого повідомлення всіх позивачів у даній справі та вказівка у самому тексті такого листа щодо того, що вона розуміє, що встановлення порядку спілкування сина з батьком та його родичами у такому випадку є необхідне.

Отже, наведене вище свідчить про те, що між сторонами існують суперечності саме щодо способу спілкування діда та баби з їхнім внуком, а не наявності перешкод у їхньому спілкуванні з внуком з боку його матері.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення способу участі у вихованні та зустрічей із онуком, який проживає після розлучення батьків із матір`ю, з тих підстав, що оскільки позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають спільно та пов`язані одним побутом, і це дає змогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також спілкуватися з онуком та проводити з ним час, тим самим приймаючи участь у його вихованні.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що оскільки сторонами не погоджено способів участі позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні онука, періодичності чи систематичності їхніх побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання позивачів, не визначено місце та час їхнього спілкування, це свідчить про наявний спір про право, який повинен вирішуватися судом.

Враховуючи закріплене у положеннях чинного законодавства України право діда й баби на спілкування зі своїм малолітнім онуком, їхнє активне та стабільне бажання на участь у його вихованні, а також інтереси самої дитини, відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права баби й діда на спілкування з онуком, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову останніх щодо визначення способу їхньої участі у вихованні малолітнього онука з підстав, які він зазначив у рішенні.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ щодо розв`язання спору відносно участі у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні ».

Враховуючи норми сімейного законодавства України та указані висновки Верховного Суду, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда та баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 466/3563/19.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № № 654/2895/19 вказано, що при розгляді позовних вимог про визначення способу участі бабусі у вихованні онука обов`язковим є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, який підлягає врахуванню судом під час ухвалення судового рішення, крім випадків, якщо такий висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання вимог частини п`ятої статті 19 СК України органом опіки та піклування Кострижівської селищної ради було надано письмовий висновок про визначення способу участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 . Згідно з указаним висновком орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити спосіб участі вказаних осіб у вихованні сина та внука у наступний спосіб:

- перший місяць, починаючи з дати прийняття рішення суду побачення проводяться по місцю проживання позивачів в присутності матері ОСОБА_4 або в присутності когось із її родичів в такі дні: кожну неділю кожного тижня з 9.00 години до 12.00 години та з 16.00 години до 20.00 години;

- наступні місяці побачення проводяться за відсутності матері або когось із родичів матері (матері, батька, брата) по місцю проживання позивачів в АДРЕСА_1 в такі дні: кожну неділю кожного тижня кожного місяця з 9.00 години до 12.00 години та з 16.00 години до 20.00 години; кожну першу та третю суботу кожного місяця з 9.00 години до 12.00 години та з 16.00 години до 20.00 години

У разі виникнення обставин, які обумовлюються поважними причинами (хворобою), батько дитини ОСОБА_1 попереджає матір дитини ОСОБА_4 про неможливість побачення у визначений день із дитиною. В свою чергу, мати дитини ОСОБА_4 попереджає батька дитини ОСОБА_1 про неможливість побачення у визначений день із дитиною.

Рекомендовано відповідачці поважати права позивачів та не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рекомендовано позивачам не порушувати графік побачень, приділяти дитині увагу і турботу.

Однак апеляційний суд не може погодитися із визначеним у вказаному висновку органу опіки та піклування способом участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні внука, зважаючи на те, що для позивачів ОСОБА_1 , який є батьком, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є дідом та бабою малолітньої дитини ОСОБА_5 , відповідно до вищевказаних норм матеріального права можуть бути встановлені окремі способи їхньої участі у вихованні дитини.

Визначення органом опіки та піклування єдиного способу участі у вихованні дитини як для батька, так і для діда та баби є неприпустимим та не передбаченим чинним законодавством України.

Отже спосіб участі встановлений для діда та баби не повинен співпадати з способом участі у вихованні малолітньої дитини, який встановлений для батька, оскільки це в подальшому може призвести до появи конфліктних ситуацій між вказаними особами.

За таких обставин визначений органом опіки та піклування у висновку спосіб участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні внука є необґрунтованим та не відповідає інтересам дитини та самих позивачів.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц Верховний Суд вказав, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

Врахувавши вимоги Конвенції про права дитини, статей 159, 257 СК України, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між дідом, бабою тата внуком, той факт, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з внуком, встановивши відсутність протиправних дій баби та діда стосовно свого внука, бажання бачитися, піклуватися та виховувати внука, психологічну прив`язаність й бажання позивачів бути рідними людьми у житті дитини і те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку хлопчика, врахувавши малолітній вік дитини, його індивідуальні потреби у цьому віці для здорового розвитку, звичний розпорядок дня, стан здоров`я, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та визначити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 наступний спосіб їхньої участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним:

- встановити адаптаційний період, а саме протягом першого місяця кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини (смт Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області), з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини;

- надалі встановити систематичні побачення кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, без присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини, зобов`язавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 забирати та повертати внука за адресою його проживання;

- встановити, що всі виїзди внука з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за межі населеного пункту місця проживання дитини погоджуються з його матір`ю.

Саме такий спосіб участі баби та діда у вихованні малолітньої дитини, на думку колегії суддів, відповідатиме її найкращим інтересам.

Щодо оскарження додаткового рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь відповідачки витрат на правову допомогу

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 910/12257/13 (провадження № 14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 та адвокатом Павчуком С. І. 13 жовтня 2022 року було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно з детальним описом наданих адвокатом послуг, наведеним в акті виконаних робіт, вартість підготовки та формування відзиву на позовну заяву, орієнтовного розрахунку суми судових витрат (1 година) складала 2 000 гривень, а представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (1 година) становила 2 000 гривень.

У вказаному акті вказано про те, що замовник сплатив виконавцю в повному обсязі 4 000 гривень з розрахунку 2000 гривень за 1 годину наданих послуг, на підтвердження чого представником відповідачки надано чек від 02 березня 2023 року.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, про наявність понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу та її волевиявлення на їх відшкодування представник відповідача повідомив суду 03 березня 2023 року, отже до закінчення судових дебатів у справі та у встановлений приписами частини 8 статті 141 ЦПК України строк, а саме до 14 березня 2023 року, надавши докази, які підтверджують зазначені витрати.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що представником відповідача своєчасно було подано заяву в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України та надано суду документи щодо понесених судових витрат.

ОСОБА_7 згідно з вимогами статті 81 ЦПК України довів обставини надання відповідачці послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи у суді першої інстанції та обґрунтував заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг.

14 березня 2023 року від позивачів надійшло клопотання про зменшення суми розміру витрат на оплату правничої допомоги, понесених відповідачкою у суді першої інстанції, в якому вони посилалися на те, що заявлена до стягнення ОСОБА_4 сума витрат у розмірі 4 000 гривень є неспівмірною із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Надавши оцінку запереченням позивачів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням їхнього клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав, наведених позивачами, оскільки належних доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат, неналежність послуг адвоката або про неспівмірність із складністю цієї справи останніми не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги заяви ОСОБА_7 про покладення на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.

Однак з огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити останнім перешкоди у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , а в частині відмови у задоволенні позову про визначення способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 скасував та задовольнив такий позов лише частково, з позивачів на користь ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу по 500 гривень з кожного з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції, дійшовши висновку про солідарне стягнення з позивачів на користь відповідачки витрат на правову допомогу, не врахував наступне.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст. ст. 541-544 ЦК України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки, судовим рішенням підтверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, судового збору, законом не передбачено.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 910/9351/20 та від 13 січня 2022 року у справі № 910/6341/21.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід скасувати.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такий спосіб їхньої участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним:

- встановити адаптаційний період, а саме протягом першого місяця кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини (смт Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області), з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини;

- надалі встановити систематичні побачення кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, без присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини, зобов`язавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 забирати та повертати внука за адресою його проживання;

- встановити, що всі виїзди внука з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за межі населеного пункту місця проживання дитини погоджуються з його матір`ю.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід залишити без змін.

Додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 000 гривень слід скасувати.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року, № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2022 року - 2481 гривня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2022 році було заявлено кожним по дві вимоги немайнового характеру (про визначення способу участі у вихованні дитини та про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити останнім перешкоди у спілкуванні з внуком).

Отже за подання позовної заяви кожний з вказаних вище позивачів мав сплатити збір по 1984 гривні 80 копійок (2481х0,4 х2).

Однак як вбачається з фіскального чеку від 20 вересня 2022 року, ОСОБА_2 за подання позовної заяви сплатив судовий збір лише у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Також як вбачається з фіскального чеку від 20 вересня 2022 року, ОСОБА_3 за подання позовної заяви сплатила судовий збір лише у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Отже, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави по 992 гривні 40 копійок недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Окрім того, кожним з вказаних позивачів за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції повинно було бути сплачено судовий збір у розмірі 2977 гривень 20 копійок (1984,80х150%).

Однак, як вбачається з квитанцій № 16 та 17 від 07 квітня 2023 року кожним з позивачів було сплачено судовий збір лише у розмірі по 1488 гривень 60 копійок.

Отже, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави по 1488 гривень 60 копійок недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з позивачів в дохід держави, становить по 2481 гривні з кожного.

Також враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині визначення способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5 та відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з онуком, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з урахуванням пропорційності задоволених вимог слід стягнути судові витрати понесені на сплату судового збору по 1240 гривень 50 копійок на кожного (2481:2).

Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 740 гривень 50 копійок судових витрат на кожного (1240,50-500).

Керуючись ст.ст.367,368,374, 375, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такий спосіб їхньої участі у вихованні внука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним:

- встановити адаптаційний період, а саме протягом першого місяця кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, в присутності матері дитини, на нейтральній території в межах населеного пункту за місцем проживання дитини (смт Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області), з дотриманням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини та інтересів дитини;

- надалі встановити систематичні побачення кожної першої та третьої неділі з 11 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, без присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини, зобов`язавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 забирати та повертати внука за адресою його проживання;

- встановити, що всі виїзди внука з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за межі населеного пункту місця проживання дитини погоджуються з його матір`ю.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 000 гривень скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню судових витрат в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню судових витрат в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 740 (сімсот сорок) гривень 50 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 740 (сімсот сорок) гривень 50 копійок судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 травня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Ірина ЛИТВИНЮК

Наталія ПОЛОВІНКІНА