Справа № 203/265/21
Провадження № 2/0203/48/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Губорєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

20.01.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій позивач просить суд:

- поновити його на посаді головного інженера станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу Запорізька дирекція залізничних перевезень Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ «Укрзалізниця» ();

- стягнути із Запорізької дирекції залізничних перевезень Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ «Укрзалізниця» () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він вважає його звільнення із займаної посади головного інженера незаконним та безпідставним. Оскільки відповідачем був порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, з наказом про звільнення з роботи у день звільнення позивача не було ознайомлено, але наказ був без підпису начальника Запорізької дирекції, копії їх йому не надавались, трудова книжка та повний розрахунок теж не видавались. Тільки після неодноразової вимоги 30.12.2020 року він отримав всі документи. Відповідач зробив помилковий висновок про те, що він був у нетверезому стані та вживав спиртні напої, а причини його звільнення, наведені у наказі, не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач наполягає на тому, що він не вживав спиртні напої.

Як зазначив позивач, після 14:00 години у кабінет начальника депо Мардаря Р.А. зайшов начальник служби безпеки та начальник дирекції, робітник відділу кадрів. Вони почали голослівно звинувачувати їх у вживанні спиртних напоїв. Позивач був ошелешений та збентежений, не міг вимовити ні слова. Відповідач пропонував представнику профспілок підписати акт про те, що він начебто знаходиться у нетверезому стані, але представник відмовився, бо не бачив ознак сп`яніння. Також позивач наголосив на тому, що його восьмигодинний робочий день вже був завершений. На наступний день зранку він здав кров на наявність алкоголю та отримав сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду про відсутність алкоголю у його організмі. Цей сертифікат свідчить про те, що напередодні позивач не вживав алкоголь. На думку позивача, такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У встановлений судом строк представник відповідача подав до суду відзив на позов від 16.03.2021 року із запереченнями проти позовних вимог. За твердженнями відповідача, позивач безпідставно зазначає про відмову відповідача у наданні йому документів, та перешкод в їх отриманні у позивача не було, проте позивач зі свого боку не бажав їх отримати. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав посаду головного інженера станції Запоріжжя-Ліве, відповідно до наказу від 22.10.2008 року за №190/ос. З 20.11.2020 року наказом від 20.11.2020 року за №НОК-1196/ОС на позивача було покладено виконання обов`язків начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» з увільненням від виконання обов`язків за основною посадою.

Водночас 22.12.2020 року відповідачем було виявлено, що ОСОБА_1 перебував у робочий час в кабінеті начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве», що розташований в будівлі №230-б по вулиці Софіївська, м. Запоріжжя, о 14:05 годині у стані з явними ознаками сп`яніння (різкий характерний запах алкоголю з ротової порожнини, нерівна хитка хода, сповільненість рухів, нечітко вимовляє слова, розширені зіниці очей), про що складено акт від 22.12.2020 року. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного обстеження у медичному закладі з метою підтвердження або спростування стану алкогольного сп`яніння, про що складено акт від 22.12.2020 року. Наказом від 22.12.2020 року №НОК-1388/ОС позивача було увільнено з 23.12.2020 року від виконання обов`язків начальника станції Запоріжжя-Ліве.

23.12.2020 року позивач з 09:00 години перебував в структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» в адміністративній будівлі, куди його запросив начальник дирекції з приводу допущеного позивачем порушення та надання пояснень. Позивач надав письмове пояснення, яким він підтвердив факт його перебування у робочий час в кабінеті начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» та факт виявлення алкогольного сп`яніння і виробів, визнав свою провину в скоєнні виявленого випадку. Тим самим позивач порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку та ст. 139 КЗпП України.

Відповідно до наказу №719/ОС від 24.12.2020 року, позивача було звільнено за п. 7 ст. 40 КЗпП України на підставі: наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 24.12.2020 року №458/Н, акта про перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані від 22.12.2020 року, акта про відмову від проходження медичного огляду у медичному закладі від 22.12.2020 року, письмового пояснення від 23.12.2020 року. Наказ №458/Н від 24.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наказ №719/ОС від 24.12.2020 року про припинення трудового договору були доведені до відома позивача шляхом оголошення вголос у присутності осіб, проте позивач відмовився від особистого підпису про ознайомлення, про факт відмови відповідачем складені відповідні акти. Позивачу відповідно до вимог законодавства була видана трудова книжка, про що є власний підпис позивача в Книзі обліку руху трудових книжок по станції Запоріжжя-Ліве. Від отримання копії наказу про звільнення позивач відмовився.

Також представник відповідача зазначив, що позивач не є змінним працівником, а є працівником з п`ятиденним робочим тижнем, час початку роботи становить з 08:00 години по час закінчення 17:00 годину, і його посада відноситься до керівників, які мають відповідно до специфіки роботи, ненормований робочий день. За це вони мають додаткові пільги, що обумовлено Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників станції, колективним договором. З наданого позивачем сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду датою видачі 23.12.2020 року вбачається, що даний сертифікат був наданий позивачу на предмет відсутності протипоказань до виконання роботи, пов`язаної з рухом поїздів. Дійсність цього сертифікату до 23.12.2022 року. За твердженнями представника відповідача, у позивача не було необхідності отримувати такий сертифікат ще і 23.12.2020 року, а його дійсність викликає сумнів. Тому, на думку представника відповідача, цей сертифікат не можна брати до уваги як доказ на підтвердження відсутності в крові позивача алкоголю. Водночас факт наявності чи відсутності протипоказань у позивача щодо здійснення ним своїх посадових обов`язків на посаді, яка пов`язана із рухом поїздів, не розглядається в даному судовому спорі та не оспорюється самим позивачем.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України, суд зупиняє провадження у справі та запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

У встановлений судом строк позивач подав до суду відповідь на відзив від 24.03.2021 року, в якій зазначив, що він не погоджується з відзивом на позов, оскільки такий не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач наполягає на тому, що 22.12.2020 року він не вживав спиртних напоїв та був тверезим. За твердженнями позивача, у своїх письмових поясненнях він зазначив, що 22.12.2020 року він знаходився в будівлі вагонного депо в кабінеті начальника депо у вирішенні виробничих питань куди приблизно в 14:00 годині прибув заступник директора філії з безпеки та заступник начальника служби з кадрів, які виявили алкогольні вироби. Провину свою позивач визнав та зазначив, що в подальшому подібних випадків ним допускатись не буде. Позивач наполягає на тому, що у кабінеті начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ОСОБА_3 на столі стояли склянки з якоюсь рідиною, вміст якої йому невідомий. Позивач наполягає на тому, що він не пив цієї рідини.

Таким чином, позивач вважає, що він не порушував Правила внутрішнього трудового розпорядку та звинувачення його у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння він заперечує, а всі інші фактичні обставини, викладені відповідачем, не відповідають дійсності. Крім того, профспілкова організація не надавала згоду на звільнення позивача. Також своє звільнення позивач розцінив як знущання над ним як людиною та наругу над його правами, таке діяння є жорстоким та нелюдським, таким, що принижує його гідність.

Тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті спору позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище.

Крім того, позивач зазначив, що 22.12.2020 року він о 12:30 годині направився до кабінету начальника, вони підписали тематику, узгодили розбіжності по Інструкції. У цей час зайшла група осіб, які обвинувачували їх у розпиванні спиртних напоїв. Проте він не вживав алкогольних напоїв. Працівники відповідача склали акт про те, що він, начебто, перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Водночас представник профкому відмовилась підписувати цей акт, бо позивач був в адекватному стані. Депо та станція це різні структури. На начальника депо ОСОБА_3 також склали акт. Проте у кабінеті начальника ОСОБА_3 не було спиртних напоїв, вони не вживали їх в його кабінеті та взагалі на роботі вони не вживають алкогольні напої. О 13:45 годині позивач зайшов до кабінету начальника та 15 хвилин перебував там. Йому запропонували каву та він надав свою згоду пити каву, в цей час до кабінету зайшли люди, двох з них він знав, а інших не знав. Позивач відмовився проходити освідування, бо не пив та був шокований. Наступного дня його повідомили про наказ про звільнення, він надав свої письмові пояснення та вважав, що його покарають адміністративно, не знав, що його звільнять. Позивач поїхав до лікарні та взяв сертифікат для роботи на залізничній станції. Наказ про звільнення надали йому 24.12.2020 року у день звільнення.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище.

Також представник відповідача зазначила, що у відповідача були всі визначені законом підстави для звільнення позивача та дотриманий порядок його звільнення. За правилами колективного договору та відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, робочий день позивача триває з 08:00 години до 17:00 години, а порушення було виявлено відповідачем після 14:00 години, тобто у робочий час. Позивач мав доплати, щорічну відпустку за ненормований робочий час як такий, що належить до начальницького складу. Сертифікат є в матеріалах особової справи позивача та вимагається один раз на три роки. Він не є підставою для підтвердження чи спростування факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, береться під час проходження медичного огляду. Водночас відмова позивача від проходження медичного огляду ставить під сумнів все, що каже позивач. Відповідач не запитував згоду профспілкового комітету, бо відповідно до вимог КЗпП України передбачено, що таку згоду може бути отримано в ході судового розгляду справи, що і було зроблено. При цьому 23.12.2020 року на виконання пункту 2.2.11 колективного договору не було наради щодо порушення трудової дисципліни, бо порушення було виявлено та зафіксовано на місці.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

03.02.2021 року у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року було задоволено заяву представника відповідача про перехід до судового розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 21.05.2021 року було задоволено заяву позивача та його представника про виклик свідків та викликані в судове засідання для допиту в якості свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; задоволено заяву представника відповідача про виклик свідків в цивільній справі та викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: начальник Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_9 ; заступник начальника кадрової та соціальної політики Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Кнець Юрій Миколайович; начальник відділу кадрів Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Кириченко Оксана Вікторівна; начальник команди воєнізованої охорони ст. Запоріжжя-Ліве Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Мастючина А.Г.; стрілок стрілецької команди ст. Запоріжжя-Ліве Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Сторожев О.О.; провадження в цивільній справі зупинено до одержання згоди чи відмови надати згоду Первинної профспілкової організації Станції Запоріжжя-Ліве Запорізької територіальної профспілкової організації Професійної спілки залізничників та транспортних будівельників України на звільнення працівника позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 18.06.2021 року було поновлено провадження в цивільній справі, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з заявами чи клопотаннями, пов`язаними з розглядом справи, які не були заявлені у підготовчому провадженні, в цивільній справі та залишено без розгляду уточнену позовну заяву в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 16.02.2022 року було прийнято відмову представника відповідача від допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 03.10.2022 року було прийнято відмову позивача від клопотання в частині розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу від 09.09.2022 року.

У судове засідання 27.01.2023 року з`явились всі учасники справи, які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення учасників справи, допитав свідків, дослідив письмові докази, оголосив судові дебати та заслухав заключні слова учасників справи, у судовому засіданні 27.01.2023 року оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) №719/ос від 24.12.2020 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 24.12.2020 року було звільнено з посади головного інженера станції Запоріжжя-Ліве, причини звільнення: поява на роботі в нетверезому стані, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України; підстави: наказ в.о. директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Борецького А.С. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 24.12.2020 року №458/Н, акт про перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані від 22.12.2020 року, акт про відмову від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою підтвердження або спростування стану алкогольного сп`яніння від 22.12.2020 року, письмове пояснення ОСОБА_1 від 23.12.2020 року.

На підтвердження факту того, що позивач не може вживати алкоголь, бо він має проблеми із серцем, позивач надав суду копію виписки із історії хвороби №1474 від 05.03.2018 року, а на підтвердження факту того, що він не вживав алкоголь 22.12.2020 року позивач надав суду копію сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 23.12.2020 року, серії 12ЯЯТ №544334.

Відповідно до довідок від 05.01.2021 року №01 та від 12.01.2021 року №2 Запорізької територіальної профспілкової організації Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, профспілкова організація не проводила засідання президії та не надавала згоди на звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки Первинної профспілкової організації Станції Запоріжжя-Ліве Запорізької територіальної профспілкової організації Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 24.12.2020 року №09, ОСОБА_1 з 2005 року є членом та перебуває на обліку первинної профспілкової організації станції Запоріжжя-Ліве професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України.

Відповідно до листа Первинної профспілкової організації Станції Запоріжжя-Ліве Запорізької територіальної профспілкової організації Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 24.12.2020 року №08, на адресу в.о. директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_12 , голови Запорізької територіальної профспілкової організації Придніпровської залізниці Семеруню О.А., колектив та профспілковий комітет станції Запоріжжя-Ліве звернулись до директора з надією, що він змінить своє рішення стосовно ситуації-непорозуміння, яка сталась 22.12.2020 року на станції за участю ОСОБА_1 , та зокрема, зазначили, що кожен в цьому житті має право на помилку та зважаючи на вік ОСОБА_1 , вважали, що він має право на другий шанс.

На підтвердження того факту, що позивач 22.12.2020 року затверджував тематики занять на 2021 рік у кабінеті начальника депо, він надав суду їх копії з підписами щодо погодження.

Відповідно до наказу від 20.11.2020 року №НОК-1195/ОС «По особовому складу» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», на ОСОБА_1 , головного інженера станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», з 20.11.2020 року було покладено виконання обов`язків начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», з увільненням від виконання обов`язків за основною посадою.

Відповідно до акту від 22.12.2020 року, час складання: 14:05 години, місце складання: адміністративна будівля структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве», кабінет начальника вагонного депо, за підписом заступника начальника служби кадрової та соціальної політики Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кнеця Ю.М., начальника команди воєнізованої охорони станції Запоріжжя-Ліве Мастючина А.Г. та стрільця СК Запоріжжя-Ліве ОСОБА_11 , даний акт складений про те, що в.о. начальника станції Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, яке виражалось в зовнішньому вигляді, а саме: розширені зіниці очей, характерний запах алкоголю, погано вимовляє слова. На столі знаходились дві чарки, наповнені прозорою рідиною із запахом алкоголю.

Відповідно до акта від 22.12.2020 року про відмову від медичного обстеження щодо алкогольного сп`яніння, час складання: 14:45 годині, місце складання: кабінет начальника структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», за підписом заступника начальника служби кадрової та соціальної політики Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кнеця Ю.М., начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Трибіса І.М., начальника відділу кадрів структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кириченко О.В.

Наказом від 22.12.2020 року за №НОК-1388/ОС «По особовому складу» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 , головного інженера станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» було увільнено з 23.12.2020 року від виконання обов`язків начальника станції Запоріжжя-Ліве структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

За змістом письмових пояснень ОСОБА_1 від 23.12.2020 року, 22.12.2020 року він знаходився в будівлі вагонного депо в кабінеті начальника депо у вирішенні виробничих питань, куди приблизно о 14:00 годині прибув заступник директора філії з безпеки та заступник начальника служби з кадрів та виявили алкогольні вироби. Провину свою ОСОБА_1 визнав та зобов`язався, що в подальшому він не буде допускати подібних випадків.

У судовому засіданні позивач пояснив, що він визнав свою провину не в тому, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, а в тому, що він не перебував на робочому місці. Представник відповідача, свою чергою, наполягала на тому, що позивач визнав та підтвердив той факт, що в кабінеті були виявлені алкогольні вироби.

Відповідно до пунктів 5, 7 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» станції Запоріжжя-Ліве, для працівників з п`ятиденним робочим тижнем час початку та закінчення роботи, перерва для відпочинку та харчування становить: початок роботи: 08:00 година, перерва: 12:00 година 13:00 година, закінчення роботи: 17:00 година.

Поява на роботі в нетверезому стані є порушенням трудової дисципліни, а також підставою для звільнення з ініціативи адміністрації.

При застосуванні дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни вимагається письмове пояснення. Відмова працівника дати пояснення не є перешкодою для застосування стягнення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розпис. Звільнення як дисциплінарне стягнення може бути застосовано, зокрема, за появу на роботі в нетверезому стані.

24.12.2020 року начальник структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_9 , начальник відділу кадрів структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_13 та начальник станції Запоріжжя ІІ структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_14 склали акти про відмову ОСОБА_1 від письмового ознайомлення з наказами від 24.12.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, які були зачитані ОСОБА_1 вголос, від особистого підпису про ознайомлення він відмовився.

За відомостями з копії Книги обліку руху трудових книжок по станції Запоріжжя-Ліве, 24.12.2020 року позивачу була видана трудова книжка, проте в графі для проставлення підпису відсутній його особистий підпис.

Відповідно до пп. 2.2.11 п. 2.2, пп. 9.1.10 п. 9.1 колективного договору, адміністрація зобов`язується, зокрема, на оперативні наради, на яких розглядаються випадки браку в роботі чи порушення трудової дисципліни, запрошувати представника профспілкового органу профспілкової організації, членом якої є це працівник. Документи з соціально-економічних та трудових питань, що стосуються інтересів працівників дирекції, приймати за погодженням чи участю відповідних профспілкових органів.

Під час судового засідання представник відповідача пояснила, що адміністрація відповідача не проводила нараду з приводу звільнення позивача, а згода профспілки була запитана відповідачем під час судового розгляду справи, відповідно до вимог КЗпП України.

09.06.2021 року Первинна профспілкова організація Станції Запоріжжя-Ліве Запорізької територіальної профспілкової організації Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України на виконання ухвали суду від 21.05.2021 року повідомила суд про те, що відповідно до вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України, профспілковий комітет не надає згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 7 ст.40 КЗпП України. Таке рішення прийнято у зв`язку з виявленими порушеннями керівництвом Регіональної філії «Придніпровська залізниця» при звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України норм законодавства України, а саме: не було доведено факту порушення трудової дисципліни, а саме знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на робочому місці; грубо було порушено п. 9 ст. 43 КЗпП України, а саме не було надано запит до профспілкового комітету на надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України; в порушення вимог п. 2.2.11 колективного договору, на оперативну нараду 23.12.2020 року, на якій розглядалось питання порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 не було запрошено представника первинної профспілкової організації станції Запоріжжя-Ліве, членом якої він є. Це підтверджується протоколом профспілки від 31.05.2021 року №2.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона разом з позивачем працювала з 2005 року та перебувала у трудових відносинах. Наразі вона працює інженером по охороні праці станції Запоріжжя-Ліве. Вони з позивачем бачились того дня 22.12.2020 року зранку, бо вирішували трудові питання. Позивач відповів на її питання та направився до технічного кабінету. Ознак алкогольного сп`яніння у позивача вона не помітила. Позивач був гарним працівником та пройшов шлях від головного інженера та працював 16 років, ніколи не вживав спиртні напоїв на роботі. Свідок показала, що позивач був начальником та виконував обов`язки керівника, та вона вважає, що якби вживав спиртні напої, то йому би не довірили посаду керівника, керування колективом. На час їх розмови вона не помітила, щоб у ОСОБА_1 були червоні очі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працювала з позивачем та перебувала з ним у трудових відносинах. Вони працювали разом довго з 2011 року до 2014 року, а з 2018 року до 22.12.2020 року вона працювала під його керівництвом. ОСОБА_1 виконував обов`язки начальника станції. Наразі свідок працює начальником відділу станції Запоріжжя-Ліве. Так, свідок показала, що 22.12.2020 року вона займалася виробничими питаннями і побачила позивача, він був в дивному стані, повідомив, що його відсторонили від роботи і він іде додому. Позивач був у пригніченому стані, хода у нього була рівна, ознак алкогольного сп`яніння вона не помітила, та він ніколи не був п`яний. Свідок показала, що з 14:00 години по 15:00 годину вона перебувала на своєму робочому місці, а про події в технічному кабінеті вона дізналась від профкому, підписала колективне звернення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона перебувала у трудових відносинах з позивачем. Вона знаходилась у технічному відділі 22.12.2020 року, коли позивач прийшов до кабінету після 15:00 години. А наступного дня вона дізналась про причину його звільнення та була шокована. Оскільки вона з позивачем пропрацювала більше 10 років разом, він був адекватним виконавцем своїх трудових обов`язків, гарним керівником. Обставини, які відбувались 22.12.2020 року, вона не може зазначити, особисто з позивачем того дня не спілкувалась.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона працювала з позивачем та перебувала з ним в трудових відносинах. Вона працювала на посаді начальника технічного відділу, а ОСОБА_1 на посаді інженера. Наразі свідок переведена до Запорізької дирекції на посаду заступника начальника відділу станції. Свідок бачила позивача того дня 22.12.2020 року з 15:00 години до 16:00 години, не бачила будь-яких змін в його поведінці. Позивача 22.12.2020 року відсторонили від виконання трудових обов`язків, проте він не пояснив, чому був пригнічений. Позивач був у нормальному стані та запаху алкоголю від нього не було. У робочий час жодного разу вона не бачила позивача у стані алкогольного сп`яніння. Всі працівники збирали підписи щодо підтримки позивача. Свідок показала, що позивач був гарним працівником та не знає, чому так сталось та чому саме ОСОБА_1 було відсторонено від роботи. У той день 22.12.2020 року з 13:00 години до 16:00 години свідок перебувала у кабінеті, на станції Запоріжжя-Ліве вона не була, та не була свідком подій, що сталися з 15:00 години по 16:00 годину, позивача бачила на пероні. Свідок підтвердила, що підписувала колективне звернення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона працювала з позивачем та перебувала з ним у трудових відносинах. Вона працює в Запорізькій дирекції залізничних перевезень комірником, за сумісництвом голова профспілки станції Запоріжжя-Ліве. Як показала свідок, її було запрошено як представника профспілки до кабінету начальника ОСОБА_3 . Її повідомили про те, що на робочому місці відбулась подія. Проте там не було спиртних напоїв. Вона знає позивача з 2005 року та ніколи не бачила його в стані алкогольного сп`яніння, вважає, що звільнення його на цій підставі було несправедливим. Профком не надавав своєї згоди на звільнення позивача вже після перебування справи у суді. Свідок не бачила позивача в стані алкогольного сп`яніння. Її включили до складу комісії щодо звільнення позивача, проте вона відмовилась брати у ній участь. Оскільки вона не бачила будь-яких порушень та те, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння. Свідок показала, що її просили вийти з кабінету, тому вона нічого не бачила. Відповідач не звертався до профкому щодо звільнення позивача. Також свідок показала, що подія звільнення відбулась 22.12.2020 року, біля 14:00 години їй подзвонили та викликали до перону, та вони разом пішли до кабінету начальника, в якому сиділи невідомі їй люди. Позивач сидів в кабінеті начальника та слухав людей в кабінеті. Свідок близько 16:00 години бачила позивача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що перебувала з позивачем у трудових відносинах. У робочий день 22.12.2020 року ОСОБА_1 перебував на станції у сумнівному стані, йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте він відмовився. Про це близько 15:00 години був складений акт у присутності 3 свідків. Позивач не повертався на робоче місце та був відсторонений від роботи. Їй подзвонив ОСОБА_9 , коли вона знаходилась у дирекції станції Запоріжжя-Ліве, та через деякий час вона поїхала до підрозділу. У кабінеті начальника ОСОБА_3 було близько 6 людей, розбирали по якій причині вони знаходились в кабінеті. Акт про відмову від медичного огляду вони складали в кабінеті за обставинами розпивання спиртних напоїв. Оскільки у кабінеті були напої схожі на алкогольні та робітник мав ознаки алкогольного сп`яніння: розширені зіниці, запах алкоголю. Сама свідок не бачила алкогольних напоїв, тому позивачу запропонували пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Свідок не обнюхувала позивача, проте чула від нього запах алкоголю, бачила розширені зіниці, спиртних напоїв не бачила. Вона та ОСОБА_9 , ОСОБА_15 були трьома свідками, які брали участь у складанні акту. Начальник профкому відмовилась заходити до кабінету та вийшла з нього. Після складання акту вони поїхали на робочі місця.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що працював начальником дирекції, перебував з позивачем у трудових відносинах, знайомий з ним з серпня 2020 року. При цьому 22.12.2020 року близько 13:00 години йому зателефонував з приводу події звільнення керівник станції Запоріжжя-Ліве. У кабінеті начальника депо ОСОБА_3 він почув запах алкоголю, в сусідній кімнаті стояли дві чарки і пляшка горілки, чарки були наповнені. Позивачу було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, але він відмовився, про що було складено акт. У кабінет начальника ОСОБА_3 заходив ОСОБА_15 . Начальник профкому не підписувала жодний документ. Свідок показав, що він особисто заходив до додаткового кабінету ОСОБА_3 та бачив горілку на столі, нюхав, але не споживав. Свідок не бачив, щоб позивач вживав спиртні напої, але йому було запропоновано пройти медичний огляд, на що він відмовився. Свідок показав, що у позивача був запах алкоголю, червоне обличчя та він сидів у кабінеті начальника депо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він працює заступником начальника кадрової та соціальної політики регіональної філії Придніпровської залізниці АТ «Укрзалізниця» та перебував у трудових відносинах з позивачем. Як показав свідок, він зайшов до кабінету начальника депо вже покійного ОСОБА_3 . В окремому приміщенні кабінету перебували ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на столі стояла пляшка на половину пуста та дві чарки. Він як свідок засвідчив факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 відмовився проходити освідування. В кабінеті свідок побачив керівника ОСОБА_16 , який і запросив його, щоб він подивився, що коїться. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сиділи в приміщенні кабінету, де був диван та стіл. У його присутності вони не випивали, відеофіксацію не проводили, але він понюхав чарки, в яких був запах алкоголю горілки.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 7 частину першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.03.2021 року, справа №624/574/18, провадження №61-949св20.

Тимчасова інструкція про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, яку затверджено заступником Міністра МОЗ СРСР від 01.09.1988 року №06-14/33-14, є доповненням до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 08.09.1988 року №694 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння» (далі Наказ). Зазначений Наказ включений до Переліку наказів МОЗ СРСР, які застосовуються в Україні, що додається до вказівки Міністерства охорони здоров`я України від 28.05.1996 року №165 (пункт 399).

Відповідно до пункту 1.7 Наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 08 вересня 1988 року №694 «Про заходи з подальшого вдосконалення медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння» та пункту 2 Тимчасової інструкції про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, затвердженої Міністерством охорони здоров`я СРСР від 01 вересня 1988 року №06-14/33-14, медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння проводиться в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або в лікувально-профілактичних установах лікарями психіатрами-наркологами і лікарями інших спеціальностей, що пройшли підготовку.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Діючими нормативно-правовими актами за порушення трудової дисципліни не передбачено інших видів заходів стягнення, ніж догана або звільнення, тобто догана є найменш суворим стягненням за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути здійснено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи передбачені у статті 235 КЗпП України.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно постановляє рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 10 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Статтями 10 та 13 КЗпП України зазначено, що взаємні зобов`язання працівників та працедавців, зокрема, з нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.), умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці встановлюються у колективному договорі, який укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до частини 9 статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено роботодавцем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови. Суд наділений повноваженнями надавати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.09.2018 року у справі №265/6850/16-ц.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що відповідач дотримався визначеного законом порядку звільнення позивача з посади за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що 22.12.2020 року під час виявлення події порушення трудової дисципліни позивач відмовився проходити медичний огляд з метою спростування чи підтвердження факту його перебування у стані алкогольного сп`яніння, та самостійно в добровільному порядку його не пройшов, відповідних належних та допустимих доказів суду не надав. Суд на підставі положень статей 77-81 ЦПК України відхиляє як безпідставний доказ цьому наданий позивачем сертифікат про проходження профілактичного та наркологічного огляду від 23.12.2020 року. Оскільки такий сертифікат не є належним доказом неперебування позивача в стані алкогольного сп`яніння після 14:00 години 22.12.2020 року під час виконання трудових обов`язків, а є лише підтвердженням відсутності наркологічних протипоказань до виконання роботи, пов`язаної з рухом поїздів.

Також суд відхиляє як безпідставний доказ надану позивачем виписку з історії хвороби №1474, оскільки така датована 05.03.2018 року, та за її змістом в частині медичних досліджень УЗД серця ОСОБА_1 містяться записи лікаря про норму результатів проведених досліджень, а в іншій частині виписка стосується загального стану здоров`я позивача, рекомендацій лікаря щодо лікування, консультацій спеціалістів, та будь-яких протипоказань щодо вживання спиртних напоїв не зафіксовано.

Крім того, суд враховує те, що свідки сторони позивача не підтвердили та не спростували факту того, що позивач розпивав алкогольні напої в кабінеті начальника депо та перебував у стані алкогольного сп`яніння під час виконання трудових обов`язків, здебільшого показавши, що безпосередньо не брали участі на місці події та не помітили у позивача ознак алкогольного сп`яніння до часу моменту події. При цьому свідки позивача позитивно відгукувались про нього як сумлінного працівника, якого вони знають та з яким працюють багато років, чого не заперечувала і сторона відповідача. Водночас свідки сторони відповідача, в тому числі ті, які брали участь під час фіксації події порушення трудової дисципліни позивачем, показали, що не бачили, як позивач розпиває алкогольні напої, однак алкогольні напої перебували на столі в окремому кабінеті начальника депо, де був і позивач, стояв запах алкоголю та позивач мав ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому на пропозицію пройти медичний огляд позивач відмовився, чого сам не заперечував, а зворотного суду не довів належними та допустимими доказами.

Відповідач, своєю чергою, належним чином зафіксував відмову позивача від проходження медичного освідування у присутності трьох свідків, а також відмову позивача підписувати накази від 24.12.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення. У письмових поясненнях від 23.12.2020 року позивач підтвердив те, що в кабінеті начальника депо свідками події були виявлені алкогольні вироби та визнав свою провину, зобов`язався в подальшому не допускати таких порушень. Тому відповідач, керуючись вимогами чинного законодавства України та внутрішніми нормативними актами на підставі наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 24.12.2020 року №458/Н, акта про перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані від 22.12.2020 року, акта про відмову від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою підтвердження або спростування стану алкогольного сп`яніння від 22.12.2020 року, письмових пояснень ОСОБА_1 від 23.12.2020 року, правомірно прийняв наказ про звільнення позивача з посади на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, з приводу тверджень сторони позивача про порушення відповідачем вимог КЗпП України та колективного договору в частині неотримання згоди профспілкового органу в наданні згоди на звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КЗпП України та незапрошення представника профспілки на нараду з приводу звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права запитати згоду профспілкового комітету на звільнення позивача в судовому порядку, відповідно до вимог частини 9 статті 43 КЗпП України. Це і було зроблено відповідачем за клопотанням представника відповідача на підставі ухвали суду від 21.05.2021 року. Також суд враховує те, що за поясненнями представника відповідача нарада з цього питання не проводилась.

Суд, надаючи правову оцінку відмові профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача, дійшов висновку про його необґрунтованість. Оскільки відповідач належним чином зафіксував відмову позивача пройти медичне освідування, а спростування факту перебування у стані алкогольного сп`яніння покладається на позивача, чого він не підтвердив суду належними та допустимими доказами. При цьому представник відповідача підтвердив те, що розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України було проведено без звернення до профспілкової організації (профспілкового представника), а тому відповідач звернувся з відповідним клопотанням до суду в порядку ч. 9 ст. 43 КЗпП України, та отримав відповідь профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення позивача.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому суд у ході судового розгляду справи дійшов висновку про те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами того, що він не перебував у нетверезому стані під час виконання трудових обов`язків, дослідивши наявні у справі докази та показання свідків, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за направленням відповідача до лікарні для медичного обстеження відмовився, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, а тому звільнення позивача було проведено відповідно до вимог трудового законодавства. При цьому відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, від проходження медичного огляду позивач відмовився. Натомість позивачем не було представлено жодних доказів спростування факту перебування на роботі у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 10.02.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва