Справа № 148/348/23
Провадження №2/148/259/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 24.09.1996 між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які уже давно дорослі. Але останніми роками сімейне життя сторін не склалося і рішенням Тульчинського районного суду від 29.12. 2022 їх шлюб розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, позивачем спільно з відповідачем було побудовано житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,1602 га, кадастровий номер :07:002:0967, вартістю 38063 грн. 10.09.2015 на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказаний вище житловий будинок. Даний житловий будинок є двоповерховим. Відповідно до висновку експерта №897-/22/06/2022-ЕД вартість будинку становить 967194 грн. та можливий його поділ шляхом виділу першому співвласнику 47/100 частини даного будинку, що складаються із: А(1-1) - гаражу, А(1-2) - кладової, А(1-3) - кухні, А(1-4) - кімнати- прихожої, а(1-5) - кладової, (А/п) - погреб, (В) - сараю, (К) - колодязя, (а2) навісу, 1/2 0(1-3) - огорожі, вартістю 456136грн; другому співвласнику - 53/100 частини даного будинку, що складається із: а(1- 6) - веранди, А(1-7) - коридору, А(1-8) - кімнати, (1-9) - кімнати, (1-10) - кімнати, (1-11)- кімнати, а( 1 -12) - ванної, (Г) - гаражу, (К) - колодязя, (а2) навісу, а-1 - вхідного майданчику, 0(1-3) - огорожі, вартістю 511058 грн.

Оскільки будинок, який є спільною власністю подружжя, можливо поділити в натурі, позивач просить в порядку поділу майна виділити їй у власність 53/100 його частини з господарчими будівлями, а відповідачу 47/100 частини будинку з господарчими будівлями.

Також в порядку поділу спільного майна просить визнати за нею та відповідачем право власності по частині земельної ділянки загальною площею 0,1602га, кадастровий номер :07:002:0967, розташованої в АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. В позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі та участі позивача. Проти стягнення з позивача на користь відповідача різниці вартості частки, яка стане меншою в разі задоволення позову та залишиться у відповідача, не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , _виданного 24.09.1996, судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано Тульчинським райвідділом реєстрації актів громадянського стану 24.09.1996, про що зроблено актовий запис № 95 (а.с. 9).

Також судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.12.2022 (а.с. 12, 13).

В шлюбі сторонами нажито нерухоме майно, яке складається із житлового будинку загальною 166,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за цією ж адресою загальною площею 0,1602 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок, погріб, прибудова, вхідний майданчик , сарай, гараж, убиральня, огорожа. Загальна площа даного будинку 166,7 кв.м, житлова 67,2 кв.м. На першому поверсі вказаного будинку є: гараж, кладова, кухня, прихожа, кладова; на другому поверсі будинку є: веранда, коридор, кімната, кімната, кімната, кімната, ванна (а.с. 14-18).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.09.2015 № НОМЕР_2 , власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 166,7 кв.м., житловою площею 67,2 кв. м, є ОСОБА_2 (а.с. 21).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2015 №43596441 вбачається, що право власності на житловий будинкок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 166,7 кв.м., житловою площею 67,2 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1602 га, кадастровий номер :07:002:0967, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.08.2015 № НОМЕР_3 , власником земельної ділянки площею 0,1602 га, кадастровий номер :07:002:0967, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 24).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2015 №42830137 право власності на вказану вище земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 18.08.2015 (а.с. 22).

З вказаних вище витягів також слідує, що обтяження на дане нерухоме майно на час звернення до суду відсутні.

Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, унікальний реєстраційний номер: 201-04831000, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1602 га, кадастровий номер :07:002:0967, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , становить 38 063 грн. (а.с. 33-37).

Відповідно до висновку експерта Бінєвського М.В. №897-/22/06/2022-ЕД ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер якої :07:002:0967 за адресою: АДРЕСА_1 , складає 967194 грн.

Також відповідно до вказаного висновку експерта технічно можливо провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у відповідності з долями (на 1/2:1/2). По площі частина складає 83,35 кв.м; по вартості частина складає 967194:2=483597 грн.

Згідно варіанту розподілу першому співвласнику перейде 47/100 частини даного будинку, що складаються із: А(1-1) - гаражу, А(1-2) - кладової, А(1-3) - кухні, А(1-4) - кімнати- прихожої, а(1-5) - кладової, (А/п) - погреб, (В) - сараю, (К) - колодязя, (а2) навісу, 1/2 0(1-3) - огорожі, вартістю 456136 грн. Відступ від ідеальної частки становить: 36= на 27461 грн. менше.

Другому співвласнику перейде 53/100 частини даного будинку, що складається із: а(1- 6) - веранди, А(1-7) - коридору, А(1-8) - кімнати, (1-9) - кімнати, (1-10) - кімнати, (1-11)- кімнати, а( 1 -12) - ванної, (Г) - гаражу, (К) - колодязя, (а2) навісу, а-1 - вхідного майданчику, 0(1-3) - огорожі, вартістю 511058 грн. Відступ від ідеальної частки становить: 97= на 27461 грн. більше. (а.с. 34-55).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення ст. 61 СК свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Аналогічне положення закріплене у ст. 325 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 «у ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Такі правові позиції викладені також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження №61-15462св18.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільонї власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно достатті 367 ЦК Українимайно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядоку виділу з нього частки.

Враховуючи те, що після поділу спільного нерухомого майна відповідно до статті 367 ЦК України право спільної часткової власності припиняється для всіх учасників, то при такому поділі кожному з співвласників, має бути виділено окремий об`єкт нерухомого майна в розумінністатті 181 ЦК України. Особа продовжує бути власником майна, але вже не в ідеальній долі (частці) на праві спільної часткової власності, а конкретної речі на праві особистої приватної власності.

Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція), встановлено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1 і 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11, провадження № 61-17672св18.

Крім того, при поділі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, поділу також підлягають усі господарські будівлі і споруди, що входять до складу такого будинковолодіння, оскільки такі не можуть бути відокремлені (окремими об`єктами права власності) та утворюють з будинком єдине ціле.

Допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі обєкта нерухомого майна є висновок експерта або уповноважекного субєкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу (постанови ВС від 10.02.2021 у справі № 445/442/16-ц та від 17.05.2022 у справі № 570/2438/19).

Приймаючи до уваги, згідно висновку експерта №897-/22/06/2022-ЕД від 04.08.2022, представленного позивачем, технічно можливо поділити/виділити у власність кожного із співвласників в натурі частину спільного майна (будинку) з відхиленням від ідеальних часток співвласників, враховуючи, що відповідач не оспорює, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності та не заперечує щодо виділення йому 47/100 частин даного будинку, а позивачці 53/100 частин будинку, суд вважає можливим розподілити дане майно між сторонами зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації відповідачу в розмірі 27461 грн, частка якого зменшилась.

Що стосується розподілу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,1602 га, як об`єкта спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності за сторонами по 1/2 на неї, суд зазначає наступне.

Як установлено вище, спірна земельна ділянка площею 0,1602 виділена саме під будівництво та обслуговування будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності сторін, а тому перебування цієї ділянки у власності відповідача не перешкоджає її поділу. Крім того, що і сам відповідач не заперечив щодо її розподілу шляхом визнання права власності по за ним та позивачем.

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як визначено ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Викладене свідчить про те, що земельна ділянка одержана ОСОБА_5 у період шлюбу є її власністю. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Такі самі норми містяться і у ст. 120 ЗК України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни, зокрема до ст. 120 ЗК України, частина перша якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку.

З огляду на викладене, а також на визнання позову відповідачем в цій частині, суд вважає можливим визнати за сторонами право власності на земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку по частині за кожним.

Отже, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та можливість задоволення позову.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки даним рішенням суду вирішено спір між сторонами і позовні вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 5301 грн., витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 1500 грн. та витрати за проведення експертизи в сумі 7700 грн., які (а.с. 1, 29, 30, 31).

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст. 256, 261, 267, 372, 319, 325, 368, 372 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-82 , 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 53/100 частини даного будинку, що складається із: а(1-6) - веранди, А(1-7) - коридору, А(1-8) - кімнати, (1-9) - кімнати, (1-10) - кімнати, (1-11) - кімнати, а(1-12) - ванної, (Г) - гаражу, (К) - колодязя, (а2) навісу, а-1 -вхідного майданчику, О(1-3) - огорожі, вартістю 511058 грн.

- за ОСОБА_2 право власності на 47/100 частини даного будинку, що складається із: А( 1 -1) - гаражу, А(1-2) - кладової, А(1-3) - кухні, А(1-4) - кімнати-прихожої, а(1-5) - кладової, (А/п) - погреб, (В) - сараю, (К) - колодязя, (а2) навісу, О(1-3) - огорожі, вартістю 456136грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , частка якого внаслідок поділу будинку в звязку зі зміною ідеальних часток зменшилась, в розмірі 27461 грн. (двадцять сім тисяч чотириста шістдест одну гривню).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1602га, кадастровий номер :07:002:0967, розташованої в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1602га, кадастровий номер :07:002:0967, розташованої в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5301 грн. (пять тисяч триста одну гривню) судового збору, 1500 грн. (одна тисяча пятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу та 7700 грн. (сім тисяч сімсот гривень) витрат на проведення експертизи.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Суддя Л.А. Штифурко