РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/3043/22

Провадження № 22-ц/4815/610/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія

"Гардіан",

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ільківа Миколи Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Верзун О.П. в смт. Рокитне Рівненської області, дата складення повного тексту рішення - 13 березня 2023 року, у справі за позовом адвоката Ільківа Миколи Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

17 жовтня 2022 року у Сарненському районному суді Рівненської області зареєстровано позовну заяву адвоката Ільківа Миколи Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан", в якій ставиться питання про стягнення з відповідача:

на користь позивачки ОСОБА_1 :

--- страхового відшкодування в розмірі 19 500,00 грн моральної шкоди, витрат на поховання в розмірі 5 027,50 грн, а всього 24 527,50 грн;

--- пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2 150,36 грн, 3% річних у розмірі 129,02 грн, інфляційних втрат у розмірі 269,80 грн, а всього 2 549,18 грн;

--- понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн;

на користь позивача ОСОБА_2 :

--- страхового відшкодування в розмірі 19 500,00 грн моральної шкоди;

--- пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1 709,59 грн, 3% річних у розмірі 102,58 грн, інфляційних втрат у розмірі 214,50 грн, а всього 2 026,67 грн;

--- понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20 годині 00 хвилин на 94 км +700м автодороги Київ-Ковель-Ягодин, поблизу с. Українка Коростенського району Житомирської області трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки "Volkswagen Transporter" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись у напрямку м. Ковель Волинської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній загинув на місці від отриманих тілесних ушкоджень.

За вказаним фактом 11.12.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ТДВ "СК Гардіан" відповідно до полісу № АР/5983918.

Позивачі є батьками загиблого.

Вказав на положення ч.5 ст.1187 ЦК України відносно того, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Також послався на ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон), яка містить перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. І, як зазначив, в даному переліку відсутня така підстава для відмови, як відсутність вини у заподіювача шкоди.

Також послався на ст.36.5 Закону, відповідно до якої передбачено сплату страховиком пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, розмір якої визначається подвійною обліковою ставкою НБУ.

Крім того, послався на положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Сума страхового відшкодування, на його думку, складає 88 055,00 грн, з яких: 39 000,00 грн - моральна шкода та 10 055,00 грн - витрати на поховання для матері загиблого, ОСОБА_1 ; 39 000,00 грн - моральна шкода для батька загиблого, ОСОБА_2 .

Зазначив, що позивачі надіслали 21.12.2021 року заяву відповідачу про виплату їм, як батькам загиблого, страхового відшкодування на загальну суму 88 055,00 грн, проте відповідач сплатив лише 50% від заявленої суми, а саме 44 027,50 грн (згідно платіжних доручень від 26.07.2022 року). Тобто, у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання страховою компанією було відмовлено.

Таким чином, вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів з 26.07.2022 року пені, 3% річних та інфляційних втрат за користування чужими коштами за весь час прострочення з 26.07.2022 року по 27.09.2022 року.

Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну смертю потерпілого ОСОБА_4 , становить 44 027,50 грн:

--- 50% несплаченої моральної шкоди матері загиблого ОСОБА_5 - 19 500,00 грн;

--- 50% несплаченої моральної шкоди батьку загиблого ОСОБА_6 - 19 500,00 грн;

--- 50% несплачених витрат на поховання загиблого його матері ОСОБА_1 - 5 027,50 грн.

Згідно з розрахунками до загальної суми заборгованості 44 027,50 грн за період з 26.07.2022 року по 27.09.2022 року нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати у відповідних розмірах.

Посилаючись, зокрема, на положення ст.ст.22, 27 Закону, позивачі просили задовольнити позов.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 21.10.2022 року вказану позовну заяву було передано за підсудністю до Рокитнівського районного суду Рівненської області, оскільки, як зазначив суд, на даний час юрисдикція Рокитнівського районного суду поширюється на територію с. Хміль Сарненського району Рівненської області (колишнього Рокитнівського району Рівненської області), яке є зареєстрованим місцем проживання позивачів (а.с.73).

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02.12.2022 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.80).

В ході розгляду справи позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, 18.01.2023 року, вчергове уточнивши позовні вимоги, представник позивачів остаточно просив стягнути з відповідача:

на користь позивачки ОСОБА_1 :

--- страхове відшкодування в розмірі 19 500,00 грн моральної шкоди, витрат на поховання в розмірі 5 027,50 грн, а всього 24 527,50 грн;

--- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 6 215,87 грн, 3% річних у розмірі 401,18 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 553,96 грн, а всього разом - 8 171,01 грн;

--- понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн;

на користь позивача ОСОБА_2 :

--- страхове відшкодування в розмірі 19 500,00 грн моральної шкоди;

--- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 4 944,78 грн, 3% річних у розмірі 318,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 235,44 грн, а всього 6 496,17 грн;

--- понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

При цьому розрахунковий період для обчислення пені, 3% річних та інфляційних складає з 26.07.2022 року по 09.02.2023 року (а.с.144-148).

06.01.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зазначив, що 19.09.2021 між ним, ТДВ "СК "Гардіан", та ОСОБА_7 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - поліс № АР/5983918, забезпечений транспортний засіб "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням будь-якої особи, яка правомірно керує транспортним засобом.

Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, 130 000 грн, життю та здоров`ю - 260 000 грн, франшиза - 2 600 грн.

26.07.2022 виплачено страхове відшкодування в розмірі 44 027,5 грн, з яких ОСОБА_1 - 19 500 грн у відшкодування моральної шкоди, 5 027,5 грн - витрат на поховання та 19 500 грн моральна шкода ОСОБА_2 .

Посилаючись на положення ч.ч.1, 2, 5 ст.1187, ч.2 ст.1193 ЦК України, вважає, що особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеню її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Стверджують, що груба необережність має місце і тоді, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути.

Вказав, що з постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2022 вбачається, що в крові ОСОБА_4 виявлено спирт етиловий в концентрації 2,76 проміле, що в живих осіб може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння, та метиловий спирт у концентрації 0,47 проміле. Також вбачається, що пішохід ОСОБА_4 переходив проїзну частину дороги у темну пору доби поза межами пішохідного переходу, а саме на відстані 7,5 м до пішохідного переходу (всупереч п.4.14. ПДР), у темному одязі, не маючи світлоповертаючих елементів (всупереч п.4.4. ПДР), не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що у подальшому призвело до ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загину на місці. З технічної точки зору, причиною настання ДТП стали обставини, пов`язані із діями пішохода ОСОБА_4 , внаслідок яких в момент настання об`єктивної можливості виявити пішохода, який вийшов на проїзну частину, водій транспортного засобу вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Таким чином, відповідач заперечує заявлені позовні вимоги, вважаючи, що в діях потерпілого наявна груба необережність, що є підставою для розподілу розміру страхового відшкодування на кількість відповідальних осіб. А тому, на думку відповідача, відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припинено його виконанням, проведеним належним чином.

Зазначив, що не заслуговують на увагу рішення судів першої та апеляційної інстанцій, на які міститься посилання у позовній заяві, оскільки у вказаних випадках з боку пішохода мала місце проста необачність, а не груба необережність, як у цій справі (а.с.113-119).

17.01.2023 року представник позивачів подав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що не погоджується із твердженнями відповідача, звертаючи увагу на те, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майна потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України та не заперечує, що Закон спрямований на нормативне врегулювання умов, розміру та порядку страхових виплат.

Вказав, що статтею 36 Закону передбачено, що страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні такого. Рішення зобов`язаний прийняти не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За обставин, зазначених у позові страхове відшкодування відповідач мав прийняти у межах страхової суми, а тому посилання відповідача лише на обставини, про які йдеться у постанові про закриття провадження у справі, є неправомірним.

Також зазначив, що у постанові не зазначено про грубу необережність потерпілого. Також позивач вважає, що особа, яка завдала шкоду джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Норми ст.1187 ЦК України не можуть поширюватися на пішохода. Тому, вважає, часткова виплата страхового відшкодування з власних мотивів є уникненням від обов`язку страховика сплатити відшкодування у повному обсязі (а.с.155-160) .

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 року було відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 19 500,00 грн, витрат на поховання в розмірі 5 027,50 грн, пені в розмірі 6 215,87 грн, 3% річних в розмірі 401,18 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 553,96 грн, а також про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 19 500,00 грн, пені в розмірі 4 994,78 грн, 3% річних в розмірі 318,95 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 235,44 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою від 30.04.2022 року Заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП в Житомирської області Кириченка В.В. кримінальне провадження № 0000299 за ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю у діях водія ОСОБА_7 ознак складу даного кримінального правопорушення. На підставі вказаної постанови суд вважав доведеним той факт, що на момент ДТП пішохід перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відносно живої людини відповідало б сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Саме дії пішохода, які полягали у переході проїзної частини автодороги у темну пору доби, поза межами пішохідного переходу, у стані алкогольного сп`яніння, у темному одязі без світлоповертачів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці, що і було встановлено досудовим слідством. Тобто, як вважав суд, пішохід ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зокрема, п.п.4.4, 4.14 ПДР України. У зв`язку з цим, як вважав суд, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є рух пішохода ОСОБА_4 , натомість в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей дій технічним вимогам п.12.2., п.12.3 та п.18.1 ПДР України не вбачається.

Також суд виходив з того, що обставини справи свідчать про те, що дії пішохода підпадають під ознаки грубої необережності, оскільки всупереч п.4.14 Правил дорожнього руху пішоходом було порушено вказані заборони та норми п.4.4 Правил. Натомість, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд прийняв до уваги, що відповідачем було відшкодовано в частині, що складає 50 % від заявленої до стягнення суми страхового відшкодування, а саме було відшкодовано позивачам моральну шкоду в розмірі 19 500 грн кожному, відповідно до п. 27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та, крім того, позивачці ОСОБА_1 - також і витрати на поховання в розмірі 5 027,50 грн, відповідно до п.27.4 ст.27 вказаного Закону, що підтверджується платіжними дорученням № 6840 від 26.07.2022 та № 6849 від 26.07.2022.

При цьому суд також послався на правила ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого.

Як зазначив суд, позивачем не надано доказів у підтвердження тієї обставини, що поведінка потерпілого підпадала під ознаки простої необачності. Натомість, як встановив суд, стороною відповідача доведено факт грубої необережності потерпілого, як учасника дорожнього руху, оскільки внаслідок його умисних дій (які полягали у порушенні пунктів 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху, а саме у переході проїзної частини автодороги у темну пору доби, поза межами пішохідного переходу, у стані алкогольного сп`яніння, у темному одязі без світлоповертачів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху) виникла дорожньо-транспортна пригода та наслідки у вигляді смерті потерпілого.

Враховуючи наведене, враховуючи, що на підставі положень ст.1193 ЦК України відповідачем у добровільному порядку було сплачено позивачам моральну шкоду у розмірі по 19 500 грн кожному, витрати на поховання у розмірі 5 027,50 грн, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На вказане рішення представником позивачів подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до яких належать непереборна сила та умисел потерпілого, що має бути доведено володільцем джерела підвищеної небезпеки. Однак ним цього не доведено. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2022р є відсутньою інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП. Тобто, вважає, що у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це помилково стверджує суд першої інстанції.

Також вказав, що поза увагою суду залишено й те, що факт перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння та вихід його на проїзну частину дороги не можна однозначно розцінювати як грубу необережність, а потрібно враховувати також дорожню обстановку та поведінку потерпілого (у даній ДТП потерпілий не лежав на проїзній частині дороги, не кидався під колеса автомобіля тощо). Вказав, що, крім того, груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки. А, крім того, не враховано положення ч.3 ст.1193 ЦК України, відповідно до якої вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання.

Також зазначив, що суд не врахував і того, що за Законом (ст.41) страховик відшкодовує моральну шкоду, загальний розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку.

У своєму відзиві представник Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20 годині 00 хвилин на 94 км +700м автодороги Київ-Ковель-Ягодин, поблизу с. Українка Коростенського району Житомирської області трапилася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки "Volkswagen Transporter" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись у напрямку м. Ковель Волинської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній загинув на місці від отриманих тілесних ушкоджень.

За вказаним фактом 11.12.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та встановлені постановою від 30.04.2022 року Заступника начальника СВ ВП № 1 Коростенського РУП в Житомирської області Кириченка В.В., якою кримінальне провадження № 0000299 за ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю у діях водія ОСОБА_7 ознак складу даного кримінального правопорушення (а.с.28-30).

Вказаною постановою також встановлено, що на момент ДТП пішохід (потерпілий) перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відносно живої людини відповідало б сильному ступеню алкогольного сп`яніння, адже в крові трупа ОСОБА_4 було виявлено етиловий спирт в концентрації 2,76. Пішохід ОСОБА_4 в порушення вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зокрема, п.п.4.4, 4.14 ПДР України, переходив проїзну частину автодороги у темну пору доби, поза межами пішохідного переходу, тобто на відстані 7,5 м до пішохідного переходу, у стані алкогольного сп`яніння, у темному одязі, не маючи на ньому світлоповертаючі елементи, нічим не виділяючи себе, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що у подальшому потягло до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці.

Таким чином, можна дійти висновку, що причиною ДТП стала груба необережність самого потерпілого ОСОБА_4 , який, перебуваючи у стані сильного ступеню алкогольного сп`яніння, знехтував правилами дорожнього руху та з невстановлених причин вийшов на проїжджу частину дороги.

Цивільно-правова відповідальність водія застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ТДВ "СК Гардіан" відповідно до полісу № АР/5983918 (а.с.117).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження та копії Свідоцтва про смерть позивачі є батьками загиблого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на автодорозі Київ-Ковель Коростенського району Житомирської області (а.с.16, 18).

Із заявою про виплату страхового відшкодування ТОВ "ЮК "Центр Автовиплат Поліс" в інтересах батьків загиблого в ДТП (позивачів) звернулося до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" 21.12.2021 року, повторно звернулося 28.12.2021 року та 09.06.2022 року (а.с.9, 24, 27).

У заяві ставилося питання про стягнення для батька потерпілого ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 39 000,00 грн, для матері потерпілого ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 39 000,00 грн та витрат на поховання в розмірі 10 055,00 грн, загальна сума - 88 055,00 грн.

Згідно платіжних доручень від 26.07.2022 року № 6840 та № 6849 відповідач сплатив відповідно матері потерпілого 24 527,50 грн, батьку потерпілого - 19 500,00 грн, тобто загалом сплатив 44 027,50 грн (32, 33).

Відповідно до листа відповідача на адресу представника позивачів від 12.08.2022 року відповідач вважав за доцільне, пославшись на п.36.3. ст.36 Закону, сплатити лише 50% від заявленої суми в 88 055,00 грн, а саме 44 027,50 грн: батьку потерпілого ОСОБА_2 - моральну шкоду у розмірі 19 500,00 грн (39 000 грн х 50%); матері потерпілого ОСОБА_1 - 24 527,50 грн (моральну шкоду у розмірі 19 500 грн (39 000 грн х 50% + витрати на поховання в розмірі 5 027,50 грн (10 055 грн х 50%)) (а.с.34).

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із ч.ч.1, 2 і 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

За положеннями ст.23 ЦК України:

--- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1);.

--- моральна шкода полягає:

--- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

--- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина 2);

--- розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (частина 3).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників..

Відповідно до положень ч.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Згідно зі ст.27 вказаного Закону:

--- страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт 27.1.);

--- страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3.);

--- страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4.).

За положеннями п.35.1 ст.35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2 ст. 35 цього Закону.

За приписами абз. 1 п.36.1 ст.36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з абз. 1-3 п.36.2 ст.36 вказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

--- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

--- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За п.36.5. ст.36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до п.37.1.4 ст.37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.82 ЦПК України:

--- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4);

--- вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6).

Відповідно до абз.3 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" правила ст.454 ЦК (згідно чинної редакції ст.1193 ЦК України) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що факти, викладені в постанові про закриття кримінального провадження від 30.04.2022 року можна вважати такими, що доказуванню не підлягають, оскільки постанова сторонами не оскаржувалась.

Щодо стягнення моральної шкоди

Відповідачем у добровільному порядку було сплачено кожному з позивачів моральну шкоду у розмірі 19 500 грн (тобто 50% від заявленої суми в 39 000 грн).

З урахуванням того, що, як встановлено, причиною ДТП стала груба необережність самого потерпілого ОСОБА_4 , який, перебуваючи у стані сильного ступеню алкогольного сп`яніння, знехтував правилами дорожнього руху та з невстановлених причин вийшов на проїжджу частину дороги, що стало причиною ДТП, в результаті якої він загинув, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині на підставі положень ст.1193 ЦК України (зменшення розміру відшкодування в залежності від ступеня вини потерпілого, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди), оскільки відповідачем у добровільному порядку було сплачено позивачам моральну шкоду у розмірі по 19 500 грн кожному (50 % від заявленої до стягнення суми страхового відшкодування), а також оскільки позивачем не надано доказів у підтвердження тієї обставини, що поведінка потерпілого підпадала під ознаки простої необачності.

Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивачів в частині стягнення моральної шкоди.

Щодо стягнення витрат на поховання

Як встановлено, позивачці ОСОБА_1 відповідачем на відшкодування витрат на поховання перераховано 5 027,50 грн, що становить 50% від загальних витрат на поховання (10 055 грн). Цей факт визнається відповідачем та підтверджено його листом (а.с.34).

Однак, це суперечить ч.3 ст.1193 ЦК України, відповідно до якої вина потерпілого не враховується у разі відшкодування, зокрема, витрат на поховання. Тобто, витрати на поховання мають бути відшкодовані в повному обсязі в межах загального розміру такого відшкодування, який передбачений пунктом 27.4. Закону (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку).

Загальні витрати на поховання загиблого ОСОБА_4 складають 10 055 грн, тобто в межах 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (78 000 грн).

Відтак, вказані витрати на поховання (10 055 грн) мають бути відшкодовані в повному обсязі.

Суд же першої інстанції на положення ч.3 ст.1193 ЦК України уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на поховання в розмірі 5 027,50 грн з огляду на добровільну сплату вказаних витрат відповідачем, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на поховання в розмірі 5 027,50 грн.

З огляду на зазначене обґрунтованими є вимоги в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ (відповідно до п.36.5. ст.36 Закону), а також 3% річних та інфляційні втрати (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 5 027,50 грн за визначений позивачкою ОСОБА_1 період з 26.07.2022 року по 09.02.2023 року.

Розмір пені складає 1 274,40 грн (визначається за формулою: 5 027,50 грн х 185 днів х 50% : 365 днів).

Розмір 3% річних складає 82,23 грн (визначається за формулою: 5 027,50 грн х 3% х 199 днів : 365 днів).

Розмір інфляційних втрат складає 318,52 грн (визначається за формулою: 5 027,50 грн х 1,0633560 індекс інфляції за весь період - 5 027,50 грн).

Враховуючи вказане, є необґрунтованими позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.07.2022 року по 09.02.2023 року, виходячи із суми, що перевищує страхове відшкодування в розмірі 5 027,50 грн (витрат на поховання).

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновки суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на недоведеність володільцем джерела підвищеної небезпекинаявності непереборної сили та умислу потерпілого, а також неможливість однозначно розцінювати дії потерпілого як груба необережність.

При цьому апеляційний суд враховує те, що у цій справі обставинами справи встановлено, що причиною ДТП стала груба необережність самого потерпілого ОСОБА_4 , який, в порушення вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зокрема, п.п.4.4, 4.14 ПДР України, переходив проїзну частину автодороги у темну пору доби, поза межами пішохідного переходу, тобто на відстані 7,5 м до пішохідного переходу, у стані алкогольного сп`яніння, у темному одязі, не маючи на ньому світлоповертаючі елементи, нічим не виділяючи себе, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що у подальшому потягло до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці.

Вказана груба необережність потерпілого стала підставою для застосування судом ч.2 ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з врахуванням ступеня вини потерпілого, що з урахуванням сплати відповідачем у добровільному порядку позивачам моральної шкоди у розмірі по 19 500 грн кожному (50 % від заявленої до стягнення суми страхового відшкодування) є підставою для відмови позивачам в їх позові в частині стягнення моральної шкоди.

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржників на те, що за Законом (ст.41) страховик відшкодовує моральну шкоду, загальний розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що за встановлених обставин позивачами й було заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі 78 000 грн (12 х 6 500 грн), яку відповідачем добровільно було задоволено частково, у розмірі 50%, а саме по 19 500,00 грн кожному.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на поховання, пені, 3% річних та інфляційних втрат слід скасувати й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в цій частині. А саме слід стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 5 027,50 грн, пеню в розмірі 1 274,40 грн, 3% річних в розмірі 82,23 грн та інфляційні втрати в розмірі 318,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю. В решті (в частині вирішення позовних вимог обох позивачів про стягнення моральної шкоди) це ж рішення слід залишити без змін. Відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову та апеляційної скарги позивачами (скаржниками) судовий збір у встановленому законом розмірі не сплачувався.

У підсумку, позов ОСОБА_2 на загальну суму 25 996,17 грн (19 500,00 грн + 6 496,17 грн) та апеляційну скаргу залишено без задоволення, позов ОСОБА_1 на загальну суму 32 698,51 грн (19 500,00 грн + 5 027,50 грн + 8 171,01 грн) та апеляційну скаргу задоволено в розмірі 6 702,65 грн (5 027,50 грн + 1 274,40 грн + 82,23 грн + 318,52 грн).

Тобто, позов та апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задоволено на 20,49% (6 702,65 грн х 100% : 32 698,51 грн).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачка ОСОБА_1 у цій справі про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Також, згідно з ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У цій справі не надано доказів понесення відповідачем судових витрат.

Згідно з п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

У цій справі підлягав би сплаті судовий збір в дохід держави при поданні позову в розмірі 992,40 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 0,4 х 2 481грн), а при поданні апеляційної скарги - 1 488,60 грн (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% х 992,40грн). Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню в дохід держави, складає 2 481,00 грн (992,40грн + 1 488,60грн).

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення скарги, а відтак і позову, а саме на 20,49%, розмір судового збору, який слід стягнути з відповідача в дохід держави, складає 508,35 грн (20,49% х 2 481грн : 100%).

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ільківа Миколи Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2023 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення витрат на поховання, пені, 3% річних та інфляційних втрат скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 5 027,50 грн, пеню в розмірі 1 274,40 грн, 3% річних в розмірі 82,23 грн та інфляційні втрати в розмірі 318,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відмовити за необґрунтованістю.

Це ж рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" у дохід держави судовий збір у розмірі 508,35 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 16 травня 2023 року.

Головуючий Майданік В. В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.