Справа № 367/6516/21
Провадження №2/367/1971/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2023 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Мартинюка Н.Р.,

представника позивача за первісним позовом

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і визнання права власності в спільному сумісному майні подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов по тим підставам, що ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Станом на 30 серпня 2021 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного сусідами та засвідченого начальником ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» від 27.08.2021 року було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з червня 2020 року по серпень 2021 року фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_1 . Відсутній колишній член сім?ї, а саме: ОСОБА_2 фактично з червня 2020 року (з моменту подання до суду колишньою дружиною ОСОБА_3 позовної заяви про розірвання шлюбу) по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, зазначає про те, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 , фактично не проживає вже понад одного року в даному житловому приміщенні, оскільки в 2020 році Відповідач добровільно переїхав з квартири. Наразі Позивачу відомо, що Відповідач проживає в помешканні своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Акта, складеного депутатом Бучанської міської ради Київської області від 27.08.2021 року було також встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований, але фактично вже більше року не проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач вказує про те, що оскільки Відповідач не проживає в зазначеній квартирі, то відповідно і обов?язки, пов?язані з утриманням житлового приміщення, оплатою комунальних послуг, проведенням поточного ремонту Відповідач не виконує. Реєстрація Відповідача в квартирі АДРЕСА_1 носить лише формальний характер, оскільки в даній квартирі ОСОБА_2 не проживає вже з червня 2020 року. При цьому, у добровільному порядку з реєстраційного обліку Відповідач не знімається. Перешкод в користуванні жилим приміщенням Позивач Відповідачу не чинила. Реєстрація Відповідача в квартирі, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності створює повноправній власниці перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: оплату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації Відповідача проводить виключно Позивач, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг Позивач наразі не має можливості. Для підтвердження вище зазначених обставин, додає до заяви Довідки про стан взаєморозрахунків, видані головою ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» від 26.08.2021 року, копії платіжних доручень про оплату ОСОБА_3 комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_4 .

Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

До суду звернувся ОСОБА_2 із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і визнання права власності в спільному сумісному майні подружжя, який обґрунтовує тим, що

двох`ярусна п`яти кімнатна квартира площею 167,8 м була придбана сторонами під час шлюбу в 2012 році. Свідоцтво про право власності видане 26 квітня 2013 року. Квартира куплена 18 грудня 2012 року у ОСОБА_6 за 115 00,00 доларів США. Перший внесок був сплачений одним платежем, решта 53563,00 доларів США виплачувались ОСОБА_2 по договору безпроцентної позики з січня 2013 року по червень 2016 року. Перший внесок складав 61437 доларів США. Кошти на перший внесок були отримані з продажу попередньої квартири сторін за адресою АДРЕСА_5 , та позичені у матері ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . Щоб отримати кошти на ремонт купленої квартири була продана ОСОБА_8 за 142 625,00 грн. належна на праві спільної сумісної власності земельна ділянка.

Вказує про те, що частка внеску ОСОБА_3 в спільне сумісне майно, набуте під час шлюбу, складає лише 10 000,00 доларів США, при загальній вартості тільки спірної понад 200 000,00 доларів США.

Зазначає також про те, що в зазначеній квартирі сторони проживали спільно з дітьми до травня 2020 року, допоки колишня дружина не переїхала в іншу квартиру. З серпня 2020 року по серпень 2021 року ОСОБА_3 орендувала квартиру АДРЕСА_6 в сусідньому під?їзді будинку, де проживала з дітьми і своїм новим співмешканцем. В грудні 2020 року, після звільнення з лав Збройних сил України, ОСОБА_2 теж переселився в будинок своєї матері, зареєструвався як особа підприємець і з того часу користувався квартирою для здійснення підприємницької діяльності (працював в своєму кабінеті), що засвідчено актом обстеження, складеним депутатом Бучанської міськради Ситніковим Ю.І. До грудня 2020 року ОСОБА_2 сплачував 100% комунальних платежів протягом всього року. Крім того, ОСОБА_2 , як учаснику бойових дій, щомісячно нараховується грошова пільга, яка автоматично зараховується в рахунок оплати за комунальні послуги. Додаткові витрати у зв?язку з утриманням квартири так само лежать на ОСОБА_2 : оплата послуг за повірку теплолічильника, оплата послуг інтернет, внески на благоустрій придворової території ОСББ будинку, тощо. В квітні 2021 року сторони намагалися укласти угоду про розподіл спільного сімейного майна подружжя, проте не дійшли згоди щодо розміру часток в цьому майні. Крім того, вказує про те, що ним було направлено листа до ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на здачу квартири в оренду. Відповіддю була категорична відмова в отриманні прибутку від оренди, оскільки, на той час дружина мала намір повернутися жити в квартиру. Зазначає також про те, що у спільній власності знаходиться ще одне приміщення в цьому ж будинку (нежитлове Приміщення №156), де ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, маючи мою усну згоду на користування зазначеним приміщенням. Станом на серпень 2021 року ОСОБА_3 так і не переселилася в квартиру, а тому ОСОБА_2 звернувся до неї з наступним листом про отримання дозволу на здачу квартири в оренду. Вказує про те, що в серпні 2020 року, ОСОБА_3 під час відсутності ОСОБА_2 , замінила замок у вхідних дверях, поставила квартиру під охорону до охоронної компанії, від`єднала від мереж обладнання в кабінеті ОСОБА_2 і разом зі своїм співмешканцем, який також оселився в квартирі, стала чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю.

Зазначає також про те, що для того, щоб потрапити у своє помешкання, ОСОБА_2 вимушений був викликати наряд поліції і складати відповідну заяву. Дільничний інспектор повідомив, що повноважень у поліції по відновленню порушених прав заявника немає і єдине, чим він може допомогти - це забрати необхідні особисті речі із квартири, до якої ОСОБА_2 втратив доступ.

Враховуючи викладене, просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 до ОСОБА_2 . Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою суду від 29.09.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду.

Ухвалою суду від 27.06.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом просила первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом просив вимоги зустрічного позову задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторін по справі, виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У відповідності з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2006 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду у 2021 році. Від шлюбу у сторін є діти.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 26.04.2013 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3002394, 26.04.2013 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є: договір відступлення права вимоги нерухомого майна, серія та номер: 215, виданий 09.07.2012, видавник: ТОВ «Інвестиційна компанія ГАЛС, акт приймання-передачі нерухомого майна від 09.07.2012.

До матеріалів справи також було долучено копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2013 року, згідно якого ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку за суму 142625 грн. Крім того, згідно договору безпроцентної позики від 18.12.2012 року, ОСОБА_2 отримав у позику суму коштів у розмірі 53563,00 доларів США.

В судовому засіданні ОСОБА_2 наголошував на тому, що, в тому числі, за ці кошти була придбана спірна квартира.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання осіб № П-25474, яка видана Бучанською міською радою Ворзельського старостинського округу Київської області, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного сусідами та засвідченого начальником ОСББ «ГРАНД РЕЗОРТ» від 27.08.2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з червня 2020 року по серпень 2021 року фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в матеріалах справи є довідка про стан взаєморозрахунків, видана ОСББ «Гранд Резорт» від 19.10.2021, згідно якої платниками вказуються: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Також до матеріалів справи сторонами були долучені квитанції про сплату комунальних послуг як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2

В Акті обстеження депутата ОСОБА_9 від 31.07.2020 зазначено про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , проживає ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не проживають за вказаною адресою з 14.05.2020.

29.08.2021 ОСОБА_2 звернувся до поліції із заявою про створення йому перешкод колишньою дружиною ОСОБА_3 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_3 замінила замок від вхідних дверей.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18).

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, позивачем за первісним позовом не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 чиняться перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою, що є об`єктом спільної сумісної власності, а тому, вимога про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає про таке.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та факт того, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також беручи до уваги недоведеність вимог належними доказами, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач за первісним позовом у спірній квартирі проживав та оплачував комунальні послуги, а отже суд не вбачає підстав для задоволення вимог за первісним позовом, а тому відмовляє ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір суд покладає на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і визнання права власності в спільному сумісному майні подружжя,- задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 952,00 грн.

Повний текст судового рішення складено 20.11.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий